233 № 233/3775/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року місто Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

при секретарі Рамазанової В.Х.,

за участі представника заінтересованої особи - Микитенка Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу №233/3775/20 за заявою:

заявник: ОСОБА_1 , що мешкає за адресом: АДРЕСА_1

заінтересована особа: Головне управління ДМС в Донецькій області, юридична адреса: Донецька область м. Маріуполь вул. Георгієвська, 30а

про встановлення факту постійного проживання на території України,

Обставини справи:

14.08.2020 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління ДМС в Донецькій області, звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою, де просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с. Сапогова Курської області Російської Федерації. У 1984р. переїхав на постійне місце проживання на території сучасної України де навчався з 01.09.1984р. по 19.07.1986р. у середньому професійно-технічному училищі №113 за професією «слюсар з ремонту автомобіля». 28.05.1985р. він отримав паспорт зразка СРСР НОМЕР_1 , який був виданий Костянтинівським МВВС. З листопада 1987р. до грудня 1989р. проходив військову службу у м. Томськ колишнього СРСР, після чого повернувся до місця постійного проживання до Донецької області. 30.05.191р. він отримав свідоцтво № НОМЕР_2 після закінчення навчання в Костянтинівській автошколі ОСО України за програмою: водій транспортних засобів категорії «ВС» у групі №2. Станом на 24.08.1991р. та станом на 13.11.1991р. він мешкав на території України у м. Костянтинівка Донецької області. 19.12.1991р. він уклав шлюб з ОСОБА_2 , який було зареєстровано у відділі ЗАГС Костянтинівського виконкому. З 1999р. по 2010р. він відбував покарання у Диканівській виправній колонії №12 у м. Харків у період з 1999р. по 10.06.2010р., звільнений умовно-достроково на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.2010р. Після звільнення з місця відбування покарання знову повернувся до свого місця проживання за адресом: АДРЕСА_2 . За місцем постійного проживання він звернувся до Костянтинівського МВ ГУДМС України в Донецькій області з метою набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина, однак йому було відмовлено, оскільки згідно наданих документів встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року. На сьогоднішній день він проживає без реєстрації за адресом: АДРЕСА_1 .

Просить встановити факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14.08.2020 провадження по цивільній справі відкрито та призначено судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 04.09.2020 року о 09:00год.

Заявник та його представник у судове засіданні не з`явилися, але надали суду заяву, в якій просили справу слухати за їх відсутності, підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 дійсно звернувся до ГУ ДМС України в Донецькій області з метою набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина, однак йому було відмовлено, оскільки згідно наданих документів встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року. Просив винести рішення на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Сапогова Курської області Російської Федерації.

У 1984 році переїхав на постійне місце проживання на територію України.

Відповідно до довідки №50 від 15.10.2019р., ОСОБА_1 з 01.09.1984р. по 19.07.1986р. навчався у середньому професійно-технічному училищі №113 за професією «слюсар з ремонту автомобіля» та йому присвоєно другий розряд.

28.05.1985р. ОСОБА_1 отримав паспорт зразка СРСР НОМЕР_1 , виданий Костянтинівським МВВС.

Відповідно до особової картки №05-07-07/581 від 24.07.2020р., ОСОБА_1 з листопада 1987р. до грудня 1989р. проходив військову службу у м. Томськ колишнього СРСР, після чого повернувся до місця постійного проживання до Донецької області на території України.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 19.12.1991р. та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу №0 від 31.07.2020р., ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , який було зареєстровано у відділі ЗАГС Костянтинівського виконкому. Шлюб між сторонами розірвано 09.01.2002р.

Відповідно до довідки про звільнення серії ХАР №06622 без дати, ОСОБА_3 відбував покарання у Диканівській виправній колонії №12 у м. Харків у період з 1999р. по 10.06.2010р., звільнений умовно-достроково на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.06.2010р. та прямує до місця проживання до АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки КП «СЕЗ Костянтинівської міської ради» про склад сім`ї №1040 від 07.08.2020р., ОСОБА_3 фактично проживає за адресом: АДРЕСА_1 з 01.12.2015р. по теперішній час.

З пояснень представника заявника, що не заперечувалось представником заінтересованої особи, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Донецькій області з метою набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина, однак йому було відмовлено, оскільки згідно наданих документів встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України.

Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В силу ст.17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991р.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001р. №2235-ІІІ (далі закон), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами).

За положеннями ч.1 ст.8 Закону та п.п.25, 44 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP) (частина 1 статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 10, 13, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління ДМС в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сапогова Курського району Курської області Російської Федерації, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду О.О. Левчук