КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/9701/19
Головуючий у першій інстанції - Карабаза Н.Ф.
Номер провадження № 22-ц/824/8601/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Дихніча Василя Івановича, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною скаргою та просила визнати протиправною та скасувати постанову від 07 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №53254142, що прийнята державним виконавцем Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Дихнічем В.І. та зобов`язати державного виконавця, на виконанні якого перебуватиме виконавче провадження №53254142, виявити усі джерела доходів боржника ОСОБА_3 та звернути на них стягнення згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2016 року у справі №367/7928/16-ц.

В обґрунтування скарги зазначала, що 19 січня 2017 року державним виконавцем Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Дихнічем В.І. було розпочате виконавче провадження № 53254142 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від доходу, починаючи з 26 жовтня 2016 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що 03 грудня 2019 року нею було отримано постанову про закінчення виконавчого провадження, однак вважає, що аліменти у даному виконавчому провадженні стягнуто не з усіх доходів боржника ОСОБА_3 , а тому немає підстав вважати дане виконавче провадження закінченим, оскільки аліменти у даному виконавчому провадженні стягувалися з доходів ОСОБА_3 , а точніше лише з його пенсії. Однак, державним виконавцем Дихнічем В.І. не враховано та не перевірено інформацію щодо існування у боржника інших доходів, зокрема нараховані відсотки за депозитними вкладами, що знаходяться у банківських установах, зокрема в ПАТ «Ощадбанк».

Посилаючись на викладене заявник вказувала, що виконавчі дії вчинено не в повному обсязі, адже державним виконавцем Дихнічем В.І. не перевірено та не встановлено те, що ОСОБА_3 - боржник у даному виконавчому провадженні має інші джерела доходів, крім пенсії, відсотки за депозитними вкладами. Таким чином, прийняте рішення про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою проведених дій у вказаному виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 зазначала, що 05 грудня 2019 року нею, як стягувачем у виконавчому провадженні, було подано скаргу на постанову про закінчення виконавчого провадження № 53254142 до Бучанського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області. Однак, дану постанову станом на день подання даної скарги не скасовано, тому ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що не було встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з тих підстав, що стягувач ОСОБА_1 не зверталась до виконавця з будь-якими клопотаннями під час виконавчого провадження. Однак, в даній справі ключовим є те, що виконавчі дії та виконавче провадження виконано не в повному обсязі, оскільки виконавець зобов`язаний виявляти всі джерела доходу боржника. Судом не з`ясовано, а матеріалами справи не підтверджено чи дотримані вимоги закону державним виконавцем.

Зазначає, що при визначенні розміру аліментів повинні враховуватись такі види доходу як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи. Проте у виконавчому провадженні аліменти стягувались лише з пенсії боржника ОСОБА_3 , та не було враховано та перевірено інформацію про існування у нього інших доходів, зокрема - нараховані та отримані відсотки за депозитним вкладом, що знаходяться у банківських установах, зокрема в ПАТ «Ощадбанк».

На думку апелянта, судом першої інстанції не встановлено та не перевірено відсутність у матеріалах виконавчого провадження запитів державного виконавця до банків та банківських установ щодо наявності у боржника відкритих рахунків за депозитними вкладами.

Апелянт також вказує, що як тільки ОСОБА_1 стало відомо про наявність у боржника ОСОБА_3 доходу з відсотків по депозитному рахунку, остання зверталась до державного виконавця з клопотаннями про стягнення аліментів також і з таких відсотків, однак вказане залишилось безрезультатним.

Оскільки відсотки, отримані боржником у виконавчому провадженні, підпадають під поняття «інші доходи», апелянт наголошує, що стягнення на них звернуто не було, а тому вважає виконавче провадження № 53254142 виконаним в неповному обсязі, постанову державного виконавця від 07 червня 2018 року передчасною, й просила апеляційний суд: скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2020 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляд справи представник стягувача у виконавчому провадженні Бойко О.В., адвокат Лисенко С.М. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, оскільки державний виконавець не належним чином здійснював свої повноваження, при вчиненні виконавчих дій по вище вказаному виконавчому провадженні. Зокрема не здійснював перевірку наявності на банківських депозитах боржника ОСОБА_3 грошових коштів та не з`ясував розміру отриманих боржником відсотків за депозитами та не вирахував відповідно і аліменти із вказаного виду доходів. З врахуванням викладеного, а також з врахуванням наданого державному виконавцю та суду доказів щодо наявності у боржника на рахунках в АТ «Ощадбанк України» депозитного рахунку на суму 200000 грн, вважав, що підстави для закінчення виконавчого провадження були відсутні, оскільки боржником не були сплачені аліменти із вказаного виду доходу. Просив задовольнити апеляційну скаргу.

Державний виконавець Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Дихніч В.І., та боржник у справі ОСОБА_3 , будучи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що в судовому засіданні не було встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», а стягувач не звертався до державного виконавця з будь-якими клопотаннями під час виконавчого провадження, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2017 року Ірпінським міським судом Київської області було видано виконавчий лист №367/7928/16 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від доходу, починаючи з 26 жовтня 2016 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48).

Постановою державного виконавця від 19 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження №53254142 з виконання виконавчого листа №367/7928/16 від 04 січня 2017 року (а.с.51-52).

Відповідно до постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 січня 2017 року, державним виконавцем було звернуто стягнення на доходи (пенсію) боржника ОСОБА_3 , яку останній отримує у ГУ ПФУ в Київській області (а.с.54-55).

Матеріали справи також містять відповідь Пенсійного фонду України на запит державного виконавця від 19 січня 2017 року, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Київській області та отримує пенсію у розмірі 6035,45 грн (а.с.56).

Окрім того, відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України на запит державного виконавця від 19 січня 2017 року, інформація стосовно боржників-фізичних осіб, зокрема щодо ОСОБА_3 , щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (а.с.57).

В матеріалах справи міститься також звіт ГУ ПФУ в Київській області про здійсненні відрахування та виплати стосовно виконання постанови державного виконавця щодо боржника ОСОБА_3 (а.с.59).

07 червня 2018 року постановою державного виконавця було закінчено виконавче провадження №53254142 стосовно виконання виконавчого листа №367/7928/16, виданого 04 січня 2017 року Ірпінським міським судом Київської області (а.с.61-62).

У вказаній вище постанові встановлено, що дитина досягла трирічного віку, відповідно до листа Головного управління ПФУ у Київській області аліменти з заборгованістю утримано в повному обсязі.

Відповідно до скарги ОСОБА_1 від 04 грудня 2019 року, остання зверталась до начальника Бучанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області щодо не врахування державним виконавцем інформації відносно того, що ОСОБА_3 отримує й інші доходи, зокрема нараховані відсотки за депозитними вкладами, що знаходяться у банківських установах, на які також мало бути звернуто стягнення для виконання виконавчого листа №367/7928/16 від 04 січня 2017 року та на підтвердження вказаного подала відомості із АТ «Ощадбанк України» щодо відкриття на ім`я ОСОБА_3 депозитного рахунку на суму 200000 грн. (а.с.7-9).

Разом із тим будь-яких дій спрямованих на встановлення розміру отриманого ОСОБА_3 доходу у вигляді відсотків за користування банком грошовими коштами боржника державний виконавець не вчинив.

Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу подану ОСОБА_1 на дії державного виконавця, взагалі не надав правової оцінки доводам скаржника щодо не врахування державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій виписки із рахунку вкладника ОСОБА_3 ..

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 447 ЦПК України та частиною першою статті 74 Закону України «Пров виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції виписку по рахунку ОСОБА_3 за період з 01 січня 2016 року по 01 січня 2018 року (а.с.9).

Із вказаної виписки вбачається, що на рахунок ОСОБА_3 26 серпня 2016 року було внесено грошові кошти у розмірі 200 000 грн, на підставі договору 152114426 від 26 серпня 2016 року й в подальшому 28 лютого 2017 року вказана грошова сума була повернута. Станом на 01 січня 2018 року залишок коштів складає 00,00 грн.

Також ОСОБА_1 надала копію договору про відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), який укладено між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 від 19 липня 2018 року, проте вказаний договір сприймається судом критично, оскільки не містить підпису ОСОБА_3 .

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року №146 визначено перелік видів доходу, з яких здійснюється утримання аліментів.

Враховуючи надану виписку по рахунку ОСОБА_3 , яка стосується періоду, за який мали проводитись відрахування по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 , а також враховуючи той факт, що матеріали справи не містять відомостей про те, що державним виконавцем були вчинені дії щодо стягнення аліментів із вказаної суми коштів, то апеляційний суд доходить до висновку, що державним виконавцем не було вчинено всіх можливих дій щодо виявлення грошових коштів та майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 451 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати постанову від 07 червня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №53254142, що прийнята державним виконавцем Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київської області Дихнічем Василем Івановичем незаконною та скасувати її.

Зобов`язати державного виконавця, на виконанні якого перебуватиме виконавче провадження №53254142, виявити усі джерела доходів боржника ОСОБА_3 та звернути на них стягнення згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2016 року у справі №367/7928/16-ц.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 серпня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв