Дата документу 16.01.2020 Справа № 334/6849/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6848/19 Головуючий у 1-й інстанції:Козлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/213/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В.., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання незаконними дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») про визнання незаконними дії та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2013 у справі № 334/353/13-ц, ПАТ КБ «Надра» було відмовлено у задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 14/2006/0575Фжж від 14.11.2006 року, у зв`язку із недоведеністю Банком наявності заборгованості (рішення набрало законної сили). Однак, листом від 01.08.2019 року відповідач повідомив позивача про те, що право вимоги за кредитним договором № 14/2006/0575Фжж від 14.11.2006 року буде виставлено для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні) 21.08.2019 року, однак банк не мав права цього робити. Вважає, що сума заборгованості у розмірі 713363,37 грн. є вигаданою, законних підстав для її нарахування у відповідача немає. Позивач звертався до Комісії з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації та проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються (далі Комісія) зі скаргою, в якій зазначив про наявність судового рішення та незаконність нарахування заборгованості, однак рішенням Комісії від 21.08.2019 № 237/19к відмовлено у задоволенні скарги. Відповідачем знову призначені торги на 15.10.22019 року. Вказані дії відповідача, завдають ОСОБА_1 моральної шкоди, яку він оцінює в 27 000 грн.

24.09.2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ПАТ КБ «Надра» виставляти на продаж «право вимоги» за кредитним договором №14/2006/0575Фжж від 14.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , а також заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, а саме «право вимоги» за кредитним договором №14/2006/0575Фжж від 14.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року щодо відмови у застосуванні заходів забезпечення позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що заяву про забезпечення позову судом розглянуто з порушенням процесуальних строків, визначених ст. 153 ЦПК України. Посилається на ч.2 ст. 149 ЦПК України, якою передбачено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Зазначає, що надав суду першої інстанції всі необхідні докази, які необхідні для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився .

Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ПАТ КБ « Надра».

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннют з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстнції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положенням ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим і немотивованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ПАТ КБ «Надра» про визнання незаконними дії та стягнення моральної шкоди.

На забезпечення даного позову позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідну заяву про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ КБ «Надра» виставляти на продаж «право вимоги» за кредитним договором №14/2006/0575Фжж від 14.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , а також заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, а саме «право вимоги» за кредитним договором №14/2006/0575Фжж від 14.11.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ "Belesandothers v. TheCzechRepublic", 12/11/2002, § 49).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема заборноною вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу, судом першої інстанції, зокрема зазначено, що подаючи на розгляд заяву про забезпечення позову позивачем не надано доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання судового рішення.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, слід зазначити, що позивачем у заяві про забезпечення позову перелічено обставини, які на його думку свідчать про можливість ускладнення виконання рішення суду у цій справі в разі відсутності забезпечення позову, яким не надано оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є визнання дій ПАТ КБ «Надра» такими, що порушують законні права та інтереси позивача по виставленню на продаж права вимоги за кредитним договором № 14/2006/0575/ Фжк від 14.11.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , оскільки останній вважає, що в нього не має заборгованості за кредитним договором та стягнення моральної шкоди.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити ПАТ КБ «Надра» виставляти на продаж «право вимоги» за вищезазначеним кредитним договором, заборонити іншим особам вчинятм дії щодо предмета спору, оскільки такого права Банк не має, так як існує рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2013 року по справі № 334/353/13-ц, яким відмовлено Банку у стягненні заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надав лист Банку від 01.08.2019 року, публічний паспрорт активу, витяг з протоколу Комісії від 21.08.2019 року, лист ФГВФО від 30.08.2019 року , судове рішення від 27.06.2013 року.

Натомість, суд першої інстанції не надав ніякої оцінки зазначеним обставинам в оскаржуваній ухвалі про них нічого не йдеться.

Судом першої інстанції також не враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і можуть бути скасовані у відповідності до ст. 158 ЦПК України, за наявності підстав для цього, протягом судового розгляду справи.

Таким чином з урахуванням викладеного колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про залишення заяви позивача про забезпечення позову без задоволення за висновками викладеними в оскаржуваній ухвалі є передчасними, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду цього питання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 січня 2020 року.

Головуючий

Судді: