КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м. Київ

Справа №355/1598/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/10057/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області постановлену під головуванням судді Коваленка К.В. 16 червня 2020 року у смт. Баришівка, у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини та виконання рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради шляхом передачі малолітньої дитини від батька до матері,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 негайно повернути малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за визначеним місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до рішення №165 від 17 жовтня 2019 року Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 » .

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи вказане судове рішення про забезпечення позову, не обґрунтував наявність причинно-наслідкового зв`язку між існуючим конфліктом між батьками дитини, та і наявністю психологічного тиску на дитину саме за умови його проживання з батьком, не обгрунтував яким чином відібрання дитини від батька до матері призведе до зменшення психологічного тиску на дитину, адже конфлікт та спір між батьками, щодо місця проживання дитини таким чином не вирішується. Крім того, суд першої інстанції не обґрунтував та не вмотивував яким чином невжиття заходів забезпечення позову через відібрання дитини у батька може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Окрім того, обраний заявником спосіб забезпечення позову фактично вирішує спір по суті, оскільки з тексту ухвали суду вбачається, що суд зобов`язав повернути дитину матері, навіть не тимчасово, а на постійне місце проживання.

Таким чином, забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов'язане з предметом позову, що відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України є недопустимим.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказуєна те, що доводи викладені в апеляційній скарзі є необгрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою та просить залишити її без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Дегтяренко В.Г. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.

Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради направили до апеляційного суду клопотання, в якому просили розглядати справу без участі представника та зазначали про те, що вимоги апеляційної скарги не підтримують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа № 355/1598/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини.

15 червня 2020 представник позивача звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом передачі малолітньої дитини від батька до матері.

Заява мотивована тим, що 17 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області винесено рішення за №165 від 17 жовтня 2019 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 », відповідно до якого, орган опіки і піклування дійшов до обгрунтованого висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ухиляється від виконання рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області за №165 від 17 жовтня 2019, перешкоджає позивачу спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні в зв`язку з чим, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку відповідачу негайно повернути малолітнього сина ОСОБА_3 за визначеним місцем проживання позивача, за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до рішення №165 від 17 жовтня 2019 року Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ».

Вважає, що невжиття такого виду забезпечення позову, як передача малолітньої дитини від батька до матері, може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини, оскільки в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також взяв до уваги рішення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 17 жовтня 2019 року, відповідно до якого визнано доцільним місце перебування дитини з матір`ю.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно із ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Статтею 163 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю, тобто предметом позову є визначення місця проживання дитини з матір`ю.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просила забезпечити позов шляхом встановлення обов`язку відповідачу негайно повернути малолітнього сина за визначеним місцем проживання позивача, відповідно до рішення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 17 жовтня 2019 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ».

Вивчивши зміст позовних вимог та вимоги заяви про забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про неможливість вжиття такого виду забезпечення позову з огляду на вимоги п.10 ст.150 ЦПК України, оскільки вимоги позову та заяви про забезпечення позову є тотожними, а вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті не допускається.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того виходячи з положень СК України питання визначення місця проживання дитини та її відібрання вирішується за позовом одного з батьків, а не в порядку забезпечення позову. А тому, забезпечуючи позов в такий спосіб, суд першої інстанції вийшов за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація позивачем права на підтримання емоційних контактів, особистих відносин, спілкування з дитиною може бути забезпечена дотриманням судом розумних строків розгляду справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини та виконання рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради шляхом передачі малолітньої дитини від батька до матері - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 04 вересня 2020 року.