АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 727/6646/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І.., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня»

апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , та Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 жовтня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Я.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (далі - ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня») №58-ЗВ §1 від 20 липня 2020 року про звільнення позивача з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи;

- поновити її на посаді начальника поліклінічного підрозділу Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня»;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 810 гривень 29 копійок за один робочий день з дня звільнення по день винесення судового рішення;

- стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення на її користь середньої заробітної плати за один місяць.

Позов мотивований тим, що позивачка з 21 січня 1996 року працювала в Обласній комунальній установі «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (далі - ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня») на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.

Рішенням 27-ої сесії Чернівецької обласної ради 7-го скликання від 21 листопада 2018 року №182-27/18 вирішено реорганізувати юридичну особу ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом перетворення її в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Рішенням 33-ої сесії Чернівецької обласної ради від 12 вересня 2019 року №131-33/19 було внесено зміни до вищевказаного рішення та вирішено створити ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та припинити ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом приєднання до новоствореного підприємства.

Позивачка зазначала, що укладений з нею трудовий договір з 1 січня 2020 року був продовжений в повному обсязі на підставі частини 3 статті 36 КЗпП України в реорганізованій ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

20 липня 2020 року на підставі наказу виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №58-ЗВ §1 вона була звільнена із займаної посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацію підприємства та скороченням її посади із введенням в дію нового штатного розпису згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я».

Позивачка вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає встановленим вимогам законодавства.

Посада виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи, яка на той час не була вакантною та посада лікаря терапевта поліклінічного підрозділу, на які відповідач пропонував її перевести, не відповідають рівню її кваліфікації.

Натомість не запропонувавши їй зайняти посаду начальника поліклінічного підрозділу, відповідач не виконав свого обов`язку по працевлаштуванню працівника, посада якого скорочується та не взяв до уваги її переважне право на зайняття такої посади як працівника з більшою кваліфікацією, досвідом та продуктивністю праці.

Оскільки по суті на підприємстві відбулася лише зміна назви структурного підрозділу і посади керівника, вважає, що повинна бути поновлена на своїй посаді, яка була перейменована на посаду начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Також неправомірними діями відповідача, пов`язаними із порушенням її трудових прав через незаконне звільнення з роботи, їй була заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює в сумі 50 000 гривень. Зазначає, що незаконне звільнення з роботи призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Всі ці події зумовили настання хвороб, що підтверджується відповідними доказами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №58-ЗВ §1 від 20 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.

Стягнуто з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 57 530 гривень 59 копійок.

Стягнуто з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4 000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідач всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України не сприяв можливості реалізувати право позивачки бути переведеною на вакантну посаду начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Відповідач при призначенні на вищевказану посаду ОСОБА_3 , не було взято до уваги переважне право ОСОБА_1 на зайняття такої посади.

ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» не було здійснено порівняльного аналізу кваліфікації працівників для вирішення питання про переважне право на залишення на роботі у відповідності до вимог статті 42 КЗпП України.

ОСОБА_1 не було запропоновано посаду начальника поліклінічного підрозділу, незважаючи на те, що на момент попередження та на момент звернення її з заявою до відповідача про переведення на зазначену посаду така посада була вакантною.

Оскільки був порушений порядок звільнення ОСОБА_1 із займаної неї посади, існують підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивачки з роботи та її поновлення на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 21 липня 2020 року.

Враховуючи те, що суд не може підміняти уповноважену особу, приймаючи замість нього рішення та видавати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень і повинно бути здійснено самостійно з дотриманням трудового законодавства, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині поновлення її на роботі у ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на посаді начальника поліклінічного підрозділу відсутні.

Оскільки позивачку рішенням суду вирішено поновити на роботі, то наявні підстави для стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, суд вважав частково доведеними вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням відповідачем її трудових прав, розмір якої визначено з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня» просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення в частині поновлення її на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким поновити її на посаді начальника поліклінічного підрозділу Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В апеляційній скарзі Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня» посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, поновивши позивачку на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу, вийшов за межі позовних вимог, оскільки такої позовної вимоги ОСОБА_1 не заявляла.

Процедура звільнення ОСОБА_1 із займаної нею посади відповідачем була дотримана.

Позивачці пропонувались рівноцінні за кваліфікаційними вимогами посади.

Посада виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи була вакантною в період з 1 квітня 2020 року по 2 липня 2020 року.

Призначення працівника виконуючим обов`язки на вакантну посаду не вважається тимчасовим заміщенням, а є по суті переведенням на іншу постійну роботу за погодженням між сторонами трудового договору.

Адміністрація підприємства, запропонувавши позивачці іншу роботу на вказаному підприємстві, виконала вимоги статті 49-2 КЗпП України.

Оскільки позивачка відмовилася від запропонованих посад, її звільнення з роботи відбулося законно.

Суд не взяв до уваги висновки перевірки Управління Держпраці в Чернівецькій області.

Оскільки з позивачкою було проведено повний розрахунок по заробітній платі при звільненні, яке відбулося на законних підставах, позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставним.

Позивачкою не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд дійшов помилкового висновку про поновлення позивачки на неіснуючій посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Такий спосіб захисту її порушеного права є неефективним.

Оскільки займана нею до звільнення посада не скорочувалась та не виключалась, а фактично змінилась лише її назва, позивачка повинна бути поновлена саме на посаді начальника поліклінічного підрозділу Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Таке поновлення не породжує в даному конкретному випадку правової невизначеності в поєднанні із наведеними позивачкою доводами та не може розцінюватись, як призначення її на нове місце роботи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Ткачук Л.І., в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить залишити без задоволення вказану апеляційну скаргу.

Запропонована позивачці посада лікаря терапевта поліклінічного підрозділу не відповідала рівню її кваліфікації, а посада виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи не була вакантною.

Їй не була запропонована посада начальника поліклінічного підрозділу, яка була рівноцінна посаді, яку вона займала.

Необґрунтованим є посилання ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на Акт інспекційного відвідування Управління Держпраці в Чернівецькій області, оскільки така перевірка носила формальний характер та є неповною.

Інспектором під час вказаної перевірки не були розглянуті та перевірені викладені позивачкою в її зверненні обставини. Скорочення посади керівника поліклініки не відбулось, не відбулося змін в організації виробництва і праці, перепрофілювання підприємства, а по суті відбулася лише зміна назви структурного підрозділу і посади керівника.

Перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з роботи чи зміни істотних умов її проходження.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ОСОБА_1 з 1996 року працювала на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи Обласної комунальної установи «Чернівецька обласна клінічна лікарня», що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.226-231 т.1).

Рішенням Чернівецької обласної ради №187-27 від 21 листопада 2018 року було вирішено реорганізувати обласну комунальну установу «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом перетворення її в Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та встановити, що підприємство є правонаступником усього майна, прав та обов`язків ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (а.с.108-109 т.1).

12 вересня 2019 року рішенням 33-ої сесії Чернівецької обласної ради №131-33/19 було внесено зміни і доповнення до рішення від 21 листопада 2018 року №182-27/18 та вирішено створити ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та припинити юридичну особу - ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом приєднання до новоствореного підприємства (а.с.110 т.1).

Відповідно до витягу наказу виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С.А. за №1-К §1 від 01 січня 2020 року «Про продовження дії трудового договору працівників ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня», з 01 січня 2020 року продовжено дію трудового договору ОСОБА_1 - заступнику головного лікаря з поліклінічного розділу роботи із суміщенням 25% лікаря-терапевта обласної консультативної поліклініки в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у відповідності до діючого штатного розпису (а.с. 13).

Згідно штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», затвердженого наказом виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С.А. за №2-К §8 від 2 січня 2020 року, затверджено штат у кількості 1192,75 одиниць. У вказаному штатному розписі передбачено посаду заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи (а.с. 36-42 т.1).

Наказом №3-К §5 від 3 січня 2020 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» було затверджено штатний розпис лікарні, який вводиться в дію з 1 квітня 2020 року та яким визначено штат у кількості 1258 штатних одиниць. Посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи була наявна у штатному розписі. Одночасно було введено посаду начальника поліклінічного підрозділу (а.с.18-24 т.1).

Наказом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №3-К §1 від 3 січня 2020 року «Про запровадження скорочення штату та чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» при введенні в дію з 6 квітня 2020 року структури і штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» було скорочено посаду головного лікаря та 10 посад його заступників, про що ОСОБА_1 було ознайомлено (а.с.113-115 т.1).

Наказом №17-К §1 від 3 лютого 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтарем С.А. було доручено відділу кадрів підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення з 6 квітня 2020 року та можливі пропозиції про переведення на вакантні посади працівникам, зокрема ОСОБА_1 (а.с.118-120 т.1).

3 лютого 2020 року ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у зв`язку з реорганізацією закладу було попереджено ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади у зв`язку з відсутністю такої посади у штатному розписі з 6 квітня 2020 року. Будь-яких пропозицій щодо переводу позивача на інші вакантні посади у вказаному повідомленні відсутні. Повідомлення було вручено ОСОБА_1 особисто 3 лютого 2020 року (а.с.16 т.1).

31 березня 2020 року позивачка звернулась до виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» ОСОБА_4 з заявою про переведення її на посаду керівника консультативно-діагностичного підрозділу (поліклініки), так як функціональні обов`язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи відповідають зазначеній посаді, а також просила врахувати рівень її кваліфікації, стаж роботи, неодноразові заохочення на роботі, відсутність зауважень щодо роботи (а.с. 25 т.1).

Відповідно до наказу до виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С.А. №49-К §10 від 1 квітня 2020 року «Про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи» скорочено 1,0 посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 1 червня 2020 року (а.с. 131 т.1).

1 квітня 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтарем С.А. винесено попередження, в якому зазначено, що на підставі наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 3 січня 2020 року №3-К §1 «Про запровадження скорочення штату та чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 1 квітня 2020 року №49-К §10 «Про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи» затверджено новий штатний розпис ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», у якому виводиться посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 1 червня 2020 року, яку обіймає ОСОБА_1 . У зв`язку із реорганізацією зазначеного закладу попереджено ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 1 червня 2020 року та одночасно запропоновано позивачці перевід на посаду виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи або лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу (а.с.26 т.1).

Від підписання зазначеного попередження ОСОБА_1 відмовилась, що підтверджується актом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 1 квітня 2020 року (а.с.134 т.1).

Згідно витягу з наказу виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С.А. №49-К §9 від 1 квітня 2020 року «Про переведення працівників на посади у відповідності з штатним розписом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у зв`язку з набранням чинності з 1 квітня 2020 року штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та зміною назви окремих посад та підрозділів згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я» ОСОБА_3 лікаря-акушера-гінеколога, з 1 квітня 2020 року переведено на посаду начальника поліклінічного підрозділу (а.с. 27 т.1).

За зверненням ОСОБА_1 від 14 квітня 2020 року посадовими особами Департаменту охорони здоров`я обласної державної адміністрації складено довідку за результатами перевірки інформації щодо порушення її трудових прав керівництвом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (а.с. 28-34 т.1).

Як вбачається з витягу з протоколу №6 від 21 травня 2020 року на засіданні профспілкового комітету ОКПП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» надано попередню згоду на звільнення ОСОБА_1 з 1 червня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та письмової відмови позивачки від запропонованих вакантних посад (а.с. 35 т.1).

Наказом виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С.А. №58-ЗВ §1 від 20 липня 2020 року «Про звільнення» ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 20 липня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України за скороченням штату (а.с. 14 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише в разі відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов до помилкового висновку про поновлення позивачки на неіснуючій у штатному розписі ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи та вважає що такий спосіб захисту її порушеного права у даному випадку не є ефективним.

Колегія суддів не погоджується із таким аргументом позивача, оскільки роботодавець, у разі якщо суд дійде висновку про незаконність наказу про звільнення та наявності підстав для поновлення особи на роботі, зобов`язаний відновити посаду, яку займала вказана особа, у своєму штатному розписі.

В той час обґрунтованими є аргументи апеляційних скарг як і ОСОБА_1 , так і ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» про те, що суд першої, приймаючи рішення в частині поновлення позивачки на роботі, вийшов за межі позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції в порушення принципу диспозитивності помилково ухвалив судове рішення про поновлення позивачки на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», хоча така позовна вимога нею не заявлялася.

Колегія судів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу №58-ЗВ §1 від 20 липня 2020 року про звільнення позивачки з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо запропонування позивачці при її звільненні вакантної посади начальника поліклінічного підрозділу, що свідчить про недотримання ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» вимог трудового законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка 1 квітня 2020 року була попереджена про скорочення з 1 червня 2020 року посади, яку вона займала. ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», від якої вона відмовилася, про що свідчить акт підприємства від 1 квітня 2020 року.

Апеляційний суд вважає підставним аргумент позивачки про те, що посада заступника виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи, яка їй пропонувалася, не була вакантною.

Як вбачається з відзиву ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідач вказував про те, що особа, яка займає посаду виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи, тривалий час знаходилась на лікуванні, а тому не змогла б приступити до своїх обов`язків на такій посаді.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає, не є вакантною.

Частиною 2 статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відтак, посада особи, яка відсутня на роботі у зв`язку з хворобою, не є вакантною і прийняття працівників на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу на роботу основного працівника.

Відповідач, пропонуючи таку посаду, не врахував, що не є вакантною посада, на якій основний працівник відсутній у зв`язку із хворобою.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 175/1180/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 676/1679/18.

Однак така помилка відповідача не вплинула на законність прийнятого ним рішення про звільнення позивачки з роботи.

Інших вакантних посад, які існували, але не були запропоновані позивачці з часу ознайомлення з наказом про скорочення і до звільнення, судом не було встановлено. Позивачка не посилається на наявність інших вакантних посад , на яких вона погоджувалась працювати.

За таких обставин, відповідачем було виконано вимоги законодавства щодо запропонування позивачу наявних вакантних посад.

При цьому необґрунтованою є вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача призначити її на посаду начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», на яку, як вона вважає, незаконно була переведена ОСОБА_3 .

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства (частина друга статті 65 ГК України).

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

З наведеного слідує, що питання призначення певної особи на посаду в підприємстві належить до компетенції власника, який укладає трудовий договір із працівником, а тому, враховуючи, що ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за ініціативою роботодавця відповідно до вимог закону, апеляційним судом не вбачається підстав для задоволення вказаної вимоги позивачки.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19.

Також помилковим є висновок суду першої інстанції щодо визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку із не врахуванням відповідачем, зважаючи на більшу кваліфікацію та досвід ОСОБА_1 , її переважного права перед ОСОБА_3 на зайняття посади начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

Частиною 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Тобто застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Оскільки посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи, яку займала позивачка, на підприємстві була єдиною та інших осіб, крім неї, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, серед яких роботодавець повинен був визначати наявність переважного права на залишення на роботі, не було, застосування судом статті 42 КЗпП України у даному випадку є безпідставним.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 334/3883/18.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи згідно наказу №58-ЗВ §1 від 20 липня 2020 року відповідає вимогам трудового законодавства й підстави для поновлення її на роботі відсутні.

Оскільки вимоги позивачки про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вимог про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі, підстав для задоволення яких апеляційним судом не вбачається, у задоволенні цих вимог також слід відмовити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позову.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Пільг щодо сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди Закон України «Про судовий збір» не визначає.

Такий правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Згідно платіжних доручень № 0В61759С8Е6АDE від 6 листопада 2020 року та № 0ВJ175DFAB3FF3 від 19 листопада 2020 року вбачається, що ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір в розмірі 2 874 гривні 17 копійок.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору лише в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, з неї на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 612 гривень 97 копійок.

Іншу частину судових витрат, понесених ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 гривня 20 копійок слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 368,374,376,381,382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 жовтня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» 1 612 (одну тисячу шістсот дванадцять) гривень 97 копійок в рахунок відшкодування судових витрат за подання до суду апеляційної скарги.

Судові витрати, понесені Обласним комунальним некомерційним підприємство «Чернівецька обласна клінічна лікарня» за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 грудня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна