справа № 399/588/20
провадження № 2-н/399/59/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року смт Онуфріївка Кіровоградської області

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі), -

встановила:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник, адвокат Богданова Марина Григорівна, про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі) з ОСОБА_2 на користь заявника на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 31.07.2020 року і до повноліття дитини.

Із змісту заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі) та з доданих до неї документів вбачається, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Росії, росіянин, проживає на території Російської Федерації, адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

Вказану заяву мотивовано тим, що 13 листопада 2009 року мiж сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Литкарненському вiддiлi ЗАГСУ Головного управлiння ЗАГС Московської областi, актовий запис №329, свiдоцтво про шлюб НОМЕР_1 .

Вiд шлюбу мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2559 вiд 14.12.2010р. вчинений у Люберецькому управлiннi ЗАГС головного управлiння ЗАГС Московської областi, свiдоцтво про народження дитини № НОМЕР_2 .

Також у заяві зазначається, що шлюб мiж сторонами не розiрваний. Дитина є iнвалiдом, потребує постiйного лiкування та реабiлiтацiї. Станом на дату подання заяви донька проживає та буде i надалi проживати разом із заявником. Добровiльно матерiальну допомогу на утримання дитини дружина не надає.

Дослідивши заяву з доданими до неї документами, приходжу до висновку, що наявні підстави для відмови у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема: наказного провадження.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 є громадянкою України, однак в порушення вказаної процесуальної норми в заяві не зазначено ні реєстраційного номеру облікової картки платника податків ні номер і серію паспорта боржника, при цьому до заяви додано копію паспорта боржника.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Так, у вказаній заяві в порушення вимог п.2 ч.2 ст. 163 ЦПК України не зазначено повну адресу місця проживання заявника та боржника, а саме: не зазначено назву району та поштового індексу де проживає заявник, а також не зазначено поштового індексу та назву області боржника. Не зазначено повної адреси місця проживання чи місця знаходження представника заявника (п.3 ч.2 ст. 163 ЦПК України).

З огляду на зазначене, вказана заява не відповідає вимогам зазначених у ст. 163 ЦПК України.

Крім того, із змісту заяви та доданих до неї документів суддею встановлено, що заявник є громадянином Російської Федерації, росіянин та проживає разом із донькою на території іншої держави, а саме АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За правилами ч.2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо заяви за участю іноземного елементу, зокрема, в частині визначення юрисдикції (підсудності), суд керується нормами Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачені загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

Згідно із ч.1 п. 4 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: зокрема якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року передбачено, що правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Крім того, Україна є учасницею Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та захист прав дітей, вчинена 19 жовтня 1996 року в м. Гаазі, на підставі Закону України про приєднання до Конвенції від 14.09.2006 року № 136-V. Частина перша статті 15 даної Конвенції визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право. Відповідно до статті 5 вищевказаної Конвенції, юрисдикція щодо застосування заходів, які спрямовані на захист дитини, належить судовим або адміністративним органам Договірної Держави звичайного місця проживання дитини; з урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання. Відповідно до ст. 17 Конвенції здійснення батьківської відповідальності визначається правом держави звичайного місця проживання дитини. Якщо звичайне місце проживання дитини змінюється, то воно визначається правом держави нового звичайного місця проживання.

Зі змісту заяви та доданих до неї копій документів вбачається, що дитина народилася на території іншої країни, а саме «город Люберцы, Московская область, Россия», що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини № НОМЕР_2 /а.с.7/. Крім того, на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів заявник зазначає, що донька проживає та буде i надалi проживати разом із татом (заявником) ОСОБА_1 на території Російської Федерації, а саме Росія, АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією довідки від 03.07.2020 року «Выписка из домовой (поквартирной) книги, поквартирной карточки» згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 (заявник) та ОСОБА_3 (дитина) зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою на строк з 24.03.2020 до 24.03.2030 року (заявник) та на строк з 26.06.2020 до 24.03.2030 року (дитина) /а.с. 10/. Це й же факт також підтверджується «свидетельством о регистрации по месту пребывания № 36 от 24.03.2020 г.» виданного на ім`я ОСОБА_1 1979 р.н. /а.с.11/ та «свидетельством о регистрации по месту пребывания № 69 от 26.06.2020 г.» виданного на ім`я ОСОБА_3 2010 р.н. /а.с. 12/.

З огляду на вищезазначене, вважаю, що спір про стягнення аліментів має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця проживання дитини.

Окрім того, судом зазначається, що Російська Федерація є країною-учасницею Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з п.1, п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу та заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою заявою в порядку, вставленому цим розділом, після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 160-166, 258, 260, 261,353, 497 ЦПК України, суддя,-

постановила:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник, адвокат Богданова Марина Григорівна, до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі).

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ ЦПК України, після усунення недоліків.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається в порядку визначеному п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України .

Ухвала суду складена 20.08.2020 р.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області В.В. Шульженко