Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6722/19 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 12 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф.

у цивільній справі №295/6722/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила визнати за нею право власності на самочинне будівництво, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , що складається з літери «А-1» площею 5,7кв.м, «А-2» площею 64,5кв.м, літери «А-3» площею 7,5кв.м. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 14 березня 1984 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори, вона набула у власність 54/100 ідеальних часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_1 ). Інші 46/100 частин цього будинку належали ОСОБА_2 , яка померла у 2010 році. Спадщину за померлою не було прийнято ніким зі спадкоємців. 03 листопада 2012 року у будинку сталась пожежа - зайнявся дах будинку. Пожежею було пошкоджено перекриття та покриття даху, домашнє майно, комин та стіни будинку. З огляду на те, що будинок побудований з дерева, то він потребував реконструкції і часткової перебудови для можливості його подальшої експлуатації. Впродовж 2012-2013 року позивачка власними силами здійснювала реконструкцію належної їй частини будинку за рахунок прибудови А-1, А-2, А-3. Загальна площа будівлі, що реконструювалась та добудовувалась, становить 77,7кв.м. Будівництво позивач здійснювала без проектної документації, власними силами. Земельна ділянка, на якій здійснювалась реконструкція, належить позивачці на праві приватної власності відповідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№ 792292 від 28 вересня 2007 року, кадастровий номер :06:009:0016. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,03 га., наданої їй у власність: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Порядок користування землею разом з іншим співвласником будинку був погоджений в 2006 році шляхом укладання відповідної угоди. Зокрема, співвласники визначили, що загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться під будинком та допоміжними спорудами, становить 0,0715 га., з яких 0,03 га. належить позивачці на праві приватної власності, а 0,0415 га. землі, не передані у власність, - в тому числі 0,0002 га.- спільний двір. 10 квітня 2019 року позивачка отримала відмову від Управління ДАБК Житомирської міської ради щодо реєстрації поданої декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено без дозвільного документа на виконання робіт на об`єкт: «Реконструкція належної частини будинку за рахунок прибудови «А-2», прибудови «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою відмови у реєстрації зазначено порушення позивачкою п.3 розділу III наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №158 від 03 липня 2018 р.: відсутність інформації про згоду співвласників земельної ділянки. Разом з тим, позивач зазначала, що являється одноосібним власником земельної ділянки кадастровий номер :06:009:0016, на якій здійснено реконструкцію належної частини будинку за рахунок прибудови. Окрім того, між позивачкою та померлою сусідкою було погоджено порядок користування земельною ділянкою біля будинку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що вона є власником земельної ділянки, на якій нею проведено самочинне будівництво та узгоджено порядок користування земельною ділянкою зі співвласником будинку, при виконанні будівельних робіт дотримані будівельні норми та правила, житловий будинок може безпечно експлуатуватись. Проте, звертаючись до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, їй було неправомірно відмовлено. А тому, на думку апелянта, вона на даний час позбавлена можливості оформити право власності в позасудовому порядку. Проте суд цих обставин не врахував.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 набула у власність 54/100 ідеальних часток жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.13).

Відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 54/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належать ОСОБА_3 та 46/100 ідеальних часток житлового будинку на праві приватної спільної часткової власності належать ОСОБА_2 (а.с.14-15).

03.11.2012 року у будинку АДРЕСА_1 сталася пожежа - зайнявся дах будинку. Про що свідчить акт про пожежу (а.с.16).

У відповідності до державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка 0,0300 га. у АДРЕСА_1 . Цільове призначення даної земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17).

Згідно відповіді управління державного архітектурно-будівельного контролю від 27.03.2019 року № 4-3/395/19 декларація ОСОБА_1 про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено без дозвільного документа на виконання будівельних робіт на об`єкт: «Реконструкція належної частини будинку на рахунок прибудови «А-2», «А-3» за адресою АДРЕСА_1 , а саме відсутня інформація про згоду співвласників земельної ділянки (а.с.23).

У спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (а.с.88).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для визнання за позивачкою права власності на самочинне будівництво не було.

Так, судом встановлено, що позивач здійснювала реконструкцію будинку за рахунок прибудови А-1, А-2, А-3. Загальна площа будівлі, що реконструювалася та добудовувалася становить 77,7кв.м.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України необхідно тлумачити у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього Кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, які не передбачають винятків. За загальним правилом, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

В даному випадку, судом встановлено, що спірне будівництво велося позивачкою без будь-якої дозвільної та проектної документації. А отже, є самочинним.

Проте, відмітка в технічному паспорті про можливість «надійної та безпечної експлуатації» самочинної забудови не може вважатися належним і допустимим доказом відповідності цього об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Крім того, враховуючи заявлену в цій справі вимогу позивачки про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому, будуть порушені права іншого співвласника будинку.

Оскільки попередній співвласник будинку помер, то в такому разі належним відповідачем у цьому спорі є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі відповідної Ради. Разом з тим, у справі відсутні докази про прийняття спадщини після померлого попереднього співвласника будинку. Хоча у акті про пожежу від 03.11.2012 року зазначено власника кв. АДРЕСА_3 у спірному будинку ОСОБА_6 (а.с.16).

Крім того, позивачкою не надано доказів про те, що спірне будівництво зведено саме на належній їй земельній ділянці.

Відповідно до підпункту 1 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані повноваження, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд (стаття 10 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачка зверталася до компетентного органу з приводу введення в експлуатацію самочинного будівництва. Проте, отримала відмову. З огляду на наведені вище та встановлені судом обставини справи така відмова не може вважатися неправомірною.

На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість задоволення позову із заявлених позивачкою підстав та в межах заявлених в цій справі вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 4 вересня 2020 року.