ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3588/20 Справа № 210/217/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Биканов І. Р. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Астра Фінанс»,

на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що 26 вересня 2008 року між Акціонерним товариством «Діамант» (далі - АТ «Діамант»), правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 003П, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 35 000,00 грн, зі сплатою 28 процентів річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до

25 вересня 2009 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2011 року у справі № 2-479/11/0408 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 07 травня

2010 року в розмірі 42 069,03 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили, однак станом на 21 січня 2015 року виконано не було, заборгованість не погашена.

Посилаючись на те, що внаслідок не виконання ОСОБА_1 рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2011 року, у неї відповідно до умов кредитного договору та частини першої статті 1048 ЦК України, виникла заборгованість, яка станом на 21 січня 2015 року складає 72 125,56 грн, з яких: 65 860,73 - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за період з 08 травня 2010 року по 21 січня 2015 року,

6 264,83 грн - пеня за період з 22 січня 2014 року по 21 січня

2015 року, ПАТ «Діамантбанк» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором /а.с.1-4/.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Діамантбанк» відмовлено /а.с.71/.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Діамантбанк», як правонаступник АТ «Діамант», повторно звернулося до суду з тотожними позовними вимогами до відповідача, з приводу яких вже ухвалено рішення Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу від 20 січня 2011 року, яке набрало законної сили.

Не погодившись з таким рішенням, ПАТ «Діамантбанк» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на те, що боржником не виконано зобов`язання по кредитному договору та на час розгляду справи існує заборгованість, яка підлягає стягненню відповідно до норм матеріального права /а.с.74-75/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Діамантбанк» задоволено, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Діамантбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Діамантбанк» заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування від 26 вересня 2008 року № 003П станом на 21 січня 2015 року у розмірі 72 125,73 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат /а.с.98-100/.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання залишається невиконаним належним чином. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15 та від 23 вересня 2015 року у справі

№ 6-1206цс15. Таким чином, після ухвалення рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2011 року ПАТ «Діамантбанк» правомірно нараховувало проценти на прострочену заборгованість за період з 08 травня 2010 року по 21 січня 2015 року та пеню, а тому позовні вимоги ПАТ «Діамантбанк» є обґрунтованими.

Постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду /а.с.148-151/.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Верховний суд виходив з того, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судові повістки про виклик до суду апеляційної інстанції, процесуальні рішення, телеграми надсилалися їй не за реєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), а за іншою адресою.

Під час нового апеляційного розгляду даної справи відповідач та її представник були належним чином повідомленими, оскільки останніми було надано відзив на апеляційну скаргу банку та в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення представнику відповідача судових повісток про виклик на судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог та враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між АТ «Діамант», правонаступником якого є ПАТ «Діамантбанк», та

ОСОБА_1 укладено договір про встановлення ліміту кредитування

№ 003П, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі

35 000,00 грн, зі сплатою 28 процентів річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 25 вересня

2009 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2011 року у справі №2-479/11/0408 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 07 травня 2010 року в розмірі 42 069,03 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили, однак станом на 21 січня 2015 року виконано не було, заборгованість не погашена.

ПАТ «Діамантбанк» нарахувало відповідачу заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № 003П станом на 21 січня 2015 року у розмірі 72 125,56 грн, з яких: 65 860,73 - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за період з 08 травня 2010 року по 21 січня 2015 року,

та пеню за період з 22 січня 2014 року по 21 січня 2015 року у розмірі

6 264,83 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За умовами кредитного договору сторони погодили нарахування відсотків у розмірі 0,01% річних протягом перших 30 днів користування кредитом, а також протягом кожних 30 днів, що йдуть за кожним повним погашення заборгованості за кредитом, 28% річних після закінчення перших 30 днів користування кредитом (пункт 1.4 договору).

Також сторони визначили сукупну вартість споживчого кредиту та реальну процентну ставку відповідно до підписаного сторонами Додатку №1 до договору про встановлення ліміту кредитування №003П від 26 вересня 2008 року.

Відтак, у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Відповідно до п.1.1 договору банк відкриває відповідачу кредитну лінію з встановленням ліміту кредитування з 26 вересня 2008 року по 25 вересня 2009 року.

Враховуючи норми ст.1048 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого з висновку прийшов Верховний Суд у свої постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з наведених норм закону колегія суддів приходить до висновку, що розмір неустойки, передбачений умовами договору, також нараховується в межах строку кредитування.

Враховуючи, встановлення строку кредитної лінії та повернення кредиту за договором до 25 вересня 2009 року та рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 20 січня 2011 року у справі №2-479/11/0408, яким вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором після настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що нараховані банком відсотки та пеня у розмірі визначеному кредитним договором стягненню не підлягають, оскільки дані нарахування можливо здійснювати лише у межах строку кредитування.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з закінченням строку кредитування за кредитним договором.

Враховуючи, що суд першої інстанції при ухвалені рішення по справі прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог лише з тих підстав, що позивач повторно звернувся до суду з тотожними позовними вимогами до відповідача, з приводу яких вже ухвалено рішення Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу від 20 січня 2011 року, яке набрало законної сили оскаржуване рішення підлягає зміні в частині його обґрунтування.

За вимогами ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астра Фінанс» - задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 03 серпня 2015 року - змінити в частині обгрунтування відмови у позові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров