УХВАЛА

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 199/9931/15ц

провадження № 61-7525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року, ухвалене у складі судді Скрипник О. Г., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування за правом представлення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є його батьками, а ОСОБА_5 - бабою (матір`ю його батька), і всі вони разом проживали у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_4 , після його смерті він разом з матір`ю - ОСОБА_1 змушені були переїхати до іншого житлового будинку. Також вказував, що на день смерті батька він був неповнолітнім, а тому спадщину після нього прийняв фактично.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба - ОСОБА_5 , після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 . За життя, а саме 26 вересня 2013 року, баба склала заповіт, відповідно до якого вказаний житловий будинок заповіла своєму другому сину - ОСОБА_2 .

У 2015 році він звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за правом представлення після баби - ОСОБА_5 на ту обов`язкову частку у спадщині, яка б належала за життя батьку - ОСОБА_4 , оскільки батько за життя був особою з інвалідністю 1 групи, проте державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за правом представлення, посилаючись на те, що він не є особою, на користь якої складено заповіт.

У подальшому він повторно звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за правом представлення, однак державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визнати його спадкоємцем за правом представлення після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що, оскільки між позивачем та відповідачем фактично виник спір щодо спадкового майна, а ЦК України не передбачає такого виду захисту як визнання спадкоємцем за правом представлення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо неправильного способу захисту. Також апеляційний суд зазначив, що спадкування за правом представлення застосовується лише до майна спадкодавця, а яке майно підлягає спадкуванню позивач не зазначив, як і не зазначив частку, що підлягає спадкуванню за законом, тому дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Зокрема, суди не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам та не застосували закон, який підлягає застосуванню.

Частина перша статті 1241 ЦК України передбачає, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З урахуванням зазначених норм матеріального права, заявник вважає, що позивач, як син померлого непрацездатного сина спадкодавиці, має право на частку, яка б належала його батьку у разі, якби він на момент відкриття спадщини був живий, а отже право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від змісту заповіту. За таких обставин заявник просив про задоволення касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2017 року касаційну скаргу залишено без руху.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року з підстав, передбачених частиною другою статті 403 ЦПК України, передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 761/24381/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, - ОСОБА_8 , про визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І. Є., ОСОБА_8 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, за позовом третьої особи ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин і за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів.

В ухвалі від 4 грудня 2019 року у справі № 761/24381/14-ц Верховний Суд вказував на те, що надані приклади, зокрема, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 серпня 2019 року справа № 2-258/2008 (провадження № 61-10942св19), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року справа № 523/19526/14-ц (провадження № 61-6305св18) та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 вересня 2019 року справа № 450/328/15-ц свідчать про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення питання про спадкування обов`язкової частки у спадщині, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів у Верховному Суді.

Таким чином, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2017 року, які є предметом перегляду у цій справі, прийнята щодо правовідносин, які є подібними до правовідносин у справі № 761/24381/14-ц.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про зупинення провадження у цій справі з власної ініціативи до розгляду об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 761/24381/14-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування за правом представлення до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 761/24381/14-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов