ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2059/20 Справа № 211/5286/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Бардін О.С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Гейківська психоневрологічна лікарня»Дніпропетровської обласної ради»про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 25 вересня 1995 року вона працювала у третьому чоловічому психіатричному відділенні Гейківської психоневрологічної лікарні Дніпропетровської обласної ради на посаді лікаря-психіатра, у 1996 році її було скорочено. З 01 березня 2001 року вона працювала у ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» на посаді лікаря психіатра психіатричного відділення № 6. Наказом головного лікаря відповідача від 03 лютого 2015 року її звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, про що вона фактично дізналася лише у травні 2015 року.

Вважає зазначений вище наказ та її звільнення незаконними, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, з наказом про звільнення її не було ознайомлено, його копію та трудову книжку вона не отримувала. Крім того, відповідачем створено умови, за яких вона була позбавлена можливості потрапити на своє робоче місце. Вважає, що такі дії відповідача не можна розцінювати як її дисциплінарний проступок та застосовувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд поновити її на роботі в

ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» на посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 12 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпровської області від 19 лютого 2016 року в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в який просила рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпровської області від 19 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпровської області від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди скасовано.

Позов ОСОБА_1 до обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради.

Стягнуто з обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в визначеній Верховним Судом частині, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що наказом № 43-к по Гейковській обласній психоневрологічній лікарні від 01 березня 2001 року ОСОБА_1 прийнято лікарем-психіатром на 1,0 ставку 01 березня 2001 року з місячним випробувальним строком. Направлено на роботу до 1 відділення на 0,5 ставки та 9 відділення на 0,5 ставки.

У типовій формі Т-2 «Особиста картка працівника» ОСОБА_1 , заповненої нею 01 березня 2001 року, міститься підпис позивача та зазначено, що з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором вона ознайомлена.

Колективний договір укладено між головним лікарем та головою первинної профспілкової організації у 2011, 2014 роках. У журналі ознайомлення працівників лікарні з колективним договором ОКЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» стоїть підпис ОСОБА_1 за 2011 рік. Згідно акта від 23 лютого 2014 року, засвідченого завідуючою психіатричного відділення № 4 Дудніченко Т.М., секретарем-друкаркою ОСОБА_2 та інспектором відділу кадрів Лянг О.В., лікар-психіатр психіатричного відділення № 6 ОСОБА_1 відмовилась від підпису про ознайомлення з колективним договором за 2014-2019 роки.

Наказами головного лікаря КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 07 лютого 2014 року, 10 лютого 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків оголошені догани.

Наказом головного лікаря КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 03 лютого 2015 року ОСОБА_1 , лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6, звільнено з 03 лютого 2015 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та зобов`язано інспектора з кадрів ОСОБА_3 видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку, головного бухгалтера ОСОБА_4 провести з ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства (виплатити компенсацію за 3 календарні дні невикористаної відпустки).

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР» від 03 лютого 2015 року при розгляді подання про отримання згоди на звільнення, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, профспілковий комітет вирішив дати згоду на звільнення ОСОБА_1 лікаря-психіатра психіатричного відділення № 6 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором).

Частиною третьою статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Оскільки позивач є матір`ю, яка має дитину з інвалідністю, її звільнення із роботи за ініціативою власника є незаконним, тому постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі.

Згідно пояснень сторін, відповідачем позивача було поновлено на роботі з 22 листопада 2019 року.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.8 Порядку № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки від 06.04.2016 року, виданої Головним бухгалтером КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня»Дніпропетровської обласної ради»(том 2, а.с.43) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення 03.02.2015 року становить 119 грн. 67 коп.

За Колективним договором, укладеним між головним лікарем та первинною профспілковою організацією, встановлено для працівників установи п`ятиденний робочий тиждень.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 04.02.2015 р. по 22.11.2019 р. складає = 1201 робочих днів x 119,67 грн, тобто 143 723,67 грн без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з КП «Гейківська психоневрологічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3 018,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року скасувати в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства «Гейківська психоневрологічна лікарня»Дніпропетровської обласної ради»на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 143 723 (сто сорок три тисячі сімсот двадцять три) грн 67 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Гейківська психоневрологічна лікарня»Дніпропетровської обласної ради»в дохід держави судові витрати в розмірі 3 018,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова