Єдиний унікальний номер судової справи: 225/3280/20
Номер провадження: 2/225/696/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

11 серпня 2020 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Заїки К.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, в особі відокремленого підрозділу Торецьке міське відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має на вихованні та утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини в свідоцтві про народження записаний ОСОБА_5 , з яким позивач спільно проживала понад 10 років як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_5 з 05 листопада 2012 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» забійником на відбійних молотках 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, з 21.08.2013 року - машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземній роботі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 трагічно загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання своїх трудових обов`язків.

За фактом смерті ОСОБА_5 проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідками якого складено Акт форми Н- 1/П про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, від 11.10.2019 року.

Отже, у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_5 - батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем призначено та виплачено наступні види допомоги, відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»:

-одноразова допомога, як дитині загиблого, в сумі 38 420,00 грн., що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

-здійснюються страхові виплати, як дитині загиблого, в сумі 6 814,45 грн. щомісячно.

Натомість, виплата одноразової допомоги сім`ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідачем здійснена не була, у зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_5 не перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем - ОСОБА_3 , матір`ю малолітньої ОСОБА_4 . Таким чином, на думку Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування (відповідача), ОСОБА_3 (позивач, мати дитини загиблого) та сама дитина загиблого ( ОСОБА_4 ) не є членом його сім`ї та, як наслідок, не мають права на отримання вищезгаданих виплат.

Зокрема, в протоколі №4 від 14.06.2019 року засідання спеціальної комісії із розслідування нещасного випадку (друге питання) відповідач зазначив, що зазначені вище виплати будуть призначені після встановлення складу сім`ї загиблого в судовому порядку (а.с. 25).

Зазначена обставина на теперішній час є перешкодою в реалізації права позивача, яка діє в інтересах своєї малолітньої дитини, на отримання одноразової допомоги дитиною загиблого, як членом його сім`ї, в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що і стало приводом для звернення позивача до суду за захистом даного права.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив останні задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що, відповідно до чинного законодавства України, дитині загиблого на виробництві були призначені та виплачені чи/або виплачуються наступні страхові виплати: одноразова допомога, як дитині загиблого, в сумі 38 420,00 грн., що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб; страхові виплати, як дитині загиблого, в сумі 6 814,45 грн. щомісячно.

Щодо призначення одноразової допомоги сім`ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідач зазначив, що позивач та її дитина на отримання даних виплат права не мають, оскільки шлюб між померлим та позивачем зареєстрований не був, тоді як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Свідки ОСОБА_6 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивача - ОСОБА_3 , під присягою повністю підтвердили викладені в позовній заяві факти.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви, суд дійшов наступного висновку:

відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_3 . Даний факт підтверджений наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане виконкомом Щербинівської міської ради 02.07.2009 року за № 22 (а.с.6).

ОСОБА_5 з 05 листопада 2012 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» на різних посадах: спочатку забійником на відбійних молотках 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, а з 21.08.2013 року - машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземній роботі, що підтверджено копією трудової книжки (а.с. 7-11).

14.06.2019 року під час виконання трудових обов`язків, ОСОБА_5 трагічно загинув, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.06.2019 року Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15.09.2019 року №461 та Акт від 11.10.2019 року (форма Н-1/П) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с. 12, 13-26).

Отже, у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_5 - батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем було призначено та виплачено/виплачуються наступні види допомоги, відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»:

-одноразова допомога, як дитині загиблого, в сумі 38 420,00 грн., що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

-страхові виплати, як дитині загиблого, в сумі 6 814,45 грн. щомісячно.

Порядок призначення та розмір даних страхових виплат учасниками справи не оспорюється.

Згідно з ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зметою захисту прав малолітньої дитини - ОСОБА_4 , як члена сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_5 , позивач - ОСОБА_3 , звернулась до відповідача за одноразовою допомогою сім`ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 192 100,00 грн.

Однак, в зазначеній виплаті позивачеві було відмовлено, у зв`язку з тим, що, на думку відповідача, позивач та її дитина на отримання даних виплат права не мають, оскільки шлюб між померлим та позивачем зареєстрований не був, тоді як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Як зазначалось вище, в протоколі № 4 від 14.06.2019 року засідання спеціальної комісії із розслідування нещасного випадку (друге питання) відповідач зазначив, що зазначені вище виплати будуть призначені після встановлення складу сім`ї в судовому порядку (а.с. 25).

Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має для позивача юридичне значення, оскільки встановлення даного факту безпосередньо породжуватиме юридичні наслідки, в даному випадку право на отримання одноразової допомоги сім`єю загиблого. Іншого порядку встановлення зазначеного факту, аніж шляхом звернення до суду, законом не визначено.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. До складу таких грошових сум, зокрема, входить страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги членам сім`ї потерпілого.

Згідно з ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Зі змісту зазначених вище норм чинного законодавства України вбачається, що право на отримання після смерті потерпілого вказаних виплат виникає за наявності двох обставин: належності до складу сім`ї потерпілого з урахуванням відповідних положень Сімейного кодексу України та факту перебування на його утриманні.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, ними можуть бути як близькі родичі, так і інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках; обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і таке інше.

Розв`язуючи спір, суд враховує, що ознаки членів сім`ї не можна розглядати окремо від підстав створення сім`ї, передбачених ч. 4ст. 3 СК України, адже спільне проживання, побут та наявність взаємних прав та обов`язків можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї.

Члени сім`ї наділені цілою системою прав та обов`язків, які зумовлені їхнім спільним проживанням. Відповідно до Хартії прав сім`ї сім`я - це щось більше, ніж просто правова суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають одне одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Отже, сім`я - це не лише шлюб між чоловіком та дружиною і відносини між батьками та дітьми.

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року, «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб, є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Так, в ч. 2 ст. 24 Конституції України зазначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, у тому числі й за місцем проживання особи. Статтею 52 Конституції України визначено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно з нормами ст.ст. 2, 3 Сімейного кодексу України, останній регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком та між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. При цьому, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство України не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц).

Отже, наявними у справі доказами підтверджено, що загиблий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком, а ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 (позивач та мати дитини загиблого) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

В свою чергу, згідно акту «Про факт проживання» Щербинівської селищної ради від 26.06.2019 року, ОСОБА_5 більше 10 років проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходились на його утриманні (а.с. 27).

Свідки ОСОБА_6 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивача - ОСОБА_3 , під присягою повністю підтвердили викладені в позовній заяві факти. Зокрема, свідки зазначили, що ОСОБА_5 , останні 10 років до своєї загибелі проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, разом з ОСОБА_3 (позивачем) та їхньою спільною малолітньою донькою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , був пов`язаний спільним побутом і взаємними правами й обов`язками, цивільна дружина та донька знаходились на його утриманні.

Зазначені вище факти відповідачем не спростовані. Протилежне належними та допустимими доказами не доведено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку висновку щодо обгрунтованості позовної заяви та наявності правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 77, 81, 259, 263-266, 268, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул. Свободи, 5, ), в особі відокремленого підрозділу Торецьке міське відділення Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Торецьк, вул. Маяковського, 34, ), про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі своєю дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п. 15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення виготовлений 21.08.2020 року.

Суддя О.В. Довженко