Справа № 161/3139/20
Провадження № 2/161/1755/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кубяк О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

26 лютого 2020 року на адресу суду надійшла вказана позовна заява.

В обґрунтування позову вказав, що у 1992 року вона отримала право на будівництво гаража за адресою АДРЕСА_1 у гаражному кооперативі « Транпорт »; у 1995 році побудувала гараж, якому був присвоєний номер 116 та користувалася ним до березня 2019 року. Вказує, що відповідач не дає її доступу до спірного гаражу. Крім того, зазначає, що відповідач шахрайськими діями заволодів автомобілем, який їй належав на праві приватної власності, шляхом підроблення договору дарування, при цьому, у зв`язку з цим просить визнати його недійсним.

Ухвалою суду від 16 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 20 травня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві від 13 квітня 2020 року. При цьому, вказав, що провадження у справі в частині позовних вимог про визнання права власності слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а в частині позовних вимог щодо визнання договору недійсним просив відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з виписки з розпорядження «Про дозвіл на тимчасове встановлення гаражів» від 13.04.1990 року №97-р гр. ОСОБА_4 було дозволено побудувати цегляний гараж для власного автомобіля в гаражному кооперативі «Транпорт» (а.с. 27).

У будівельному паспорті на забудову земельної ділянки, будівництво індивідуального гаражу, від 11.05.1990 року вказаний ОСОБА_4 (а.с. 26).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачка не надала суду доказів погодження проекту гаража з відповідним державним органом та введення його в експлуатацію. При цьому не є дискреційними повноваженнями суду визнавати право власності на нерухоме майно, в той час як державою уповноважені органи на здійснення реєстрації права власності та введення нерухомого майна в експлуатацію.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка не довела існування підстав та обставин, необхідних для задоволення позову про визнання права власності, а тому у позові в цій частині слід відмовити.

У суду відсутні правові підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання права власності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до якого суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Так, як з рішення Луцького міського суду від 16 січня 1997 року вбачається, що позивач посилалася на інші підстави, ніж у даній справи, для визнання за нею права власності на спірний гараж. А рішення Луцького міського суду від 20.03.1998 року винесено щодо іншого предмету спору.

Щодо позовної вимоги про визнання договору дарування недійсним, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.ст. 243, 244 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент вчинення спірного договору) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент вчинення спірного договору) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Всупереч наведеним правовим нормам позивач не надала належних та допустимих доказів в підтвердження підроблення відповідачем договору дарування чи вчинення відповідачем шахрайських дій при укладенні спірного договору.

На противагу, позивач та відповідач добровільно, без примусу та насильства підписали вказаний договір, про що свідчать підписи сторін. Окрім того, вищевказаний договір підписано в присутності нотаріуса, яка встановила особи сторін та їх дієздатність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до відповідача в частині позовних вимог про визнання недійсним договору дарування слід відмовити.

Щодо заяви позивача про відмову у позові в цій частині у зв`язку із пропуском позовної давності, то суд зазначає таке.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаціний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання6 АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено

та підписано 07.09.2020 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк