ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4256/19

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/115/20

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.,

за участю секретаря Герасименко Ю.О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Державна казначейська служби України,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 07.11.2019, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 р. ОСОБА_1 пред`явив позов до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області й Державної казначейської служби України (далі за текстом - ГУ ДКСУ і ДКСУ відповідно), в якому просив визнати, що встановлені рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 неправомірні дії ДКСУ - відмова останньої нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2017, яке набрало законної сили, і виконавчого листа № 751/4274/17 від 17.01.2018 призвели до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100000 грн 00 коп. і відшкодувати цю шкоду за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вищеописані неправомірні дії є свідомим, умисним та відвертим порушенням ДКСУ законодавства України і міжнародних договорів з метою завдання ОСОБА_1 моральної шкоди. Так, згаданим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що на порушення ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ДКСУ не перерахувала ОСОБА_1 в 3-місячний строк з часу надходження виконавчого документа, тобто до 05.05.2018, кошти на виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2017, перерахувавши їх лише 21.11.2018. ОСОБА_1 зазначає, що вказані у позовній заяві неправомірні дії призвели до погіршення стану його здоров`я і втрати ним звичайного способу життя у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав у суді, а саме до обмеження спілкування з сім`єю й неможливістю зайнятися іншою справою, вивчення відповідних нормативно-правових актів, поїздок до суду, до відповідачів і на пошту.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що на момент подачі позову - на 19.06.2019 ОСОБА_1 не звертався до ДКСУ із заявою про нарахування йому компенсації за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2017у справі № 751/4274/17, що після подання 02.09.2019 відповідної заяви така компенсація ОСОБА_1 нарахована у сумі 379 грн. 73 коп., а отже ДКСУ діяла відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, у зв`язку з чим права позивача відповідачами не порушено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення і ухвалити постанову про задоволення його позову. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і практиці Європейського суду з прав людини.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДКСУ у Чернігівській області просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Так, у справі встановлено наступне.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2017 у справі № 751/4274/17 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради й ДКСУ і на користь ОСОБА_1 стягнуто 30000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України (копія цього рішення на арк. 43-47).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 620/351/19 визнано неправомірними дії ДКСУ щодо відмови виконати приписи ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.10.2017 та вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію на підставі статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення. В мотивувальній частині постанови зазначено, що суд встановив, що 22.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до ДКСУ з заявою, в якій просив нарахувати й виплатити, крім іншого, і компенсацію за порушення строку виконання судових рішень, та що ДКСУ листом від 29.12.2018 № 5-13/22089 відмовило у її виплаті (копія цієї постанови на арк. 23-27). Ухвалою Верховного Суду від 10.07.2019 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ДКСУ на названу постанову (копія цієї ухвали на арк. 130-134).

02.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до ДКСУ із заявою про нарахування компенсації та інфляційних втрат у зв`язку з затримкою виконання вищевказаного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/4274/17 з посиланням на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019, що підтверджено копією цієї заяви ( арк. 167, 168).

У рішенні ДКСУ від 19.09.2019 про виплату ОСОБА_1 компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, зазначається, що прострочення виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/4274/17 становить 154 дні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 нараховано й підлягає виплаті компенсація в сумі 379 грн. 73 коп. (копія вказаного рішення на арк. 192).

Внаслідок затримки виплати вищевказаної компенсації ОСОБА_1 завдано втрат немайнового характеру у вигляді порушення звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Є хибним посилання місцевого суду як на підставу відмови ОСОБА_1 в позові на те, що на момент його пред`явлення ОСОБА_1 не звертався до ДКСУ із заявою про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/4274/17. Також є хибним посилання місцевого суду і на те, що після подання 02.09.2019 відповідної заяви вказана компенсація ОСОБА_1 нарахована у сумі 379 грн. 73 коп. Ці обставини не мають значення для справи, оскільки постановою апеляційного суду від 14.05.2019 у справі № 620/351/19 встановлено, що до настання цих обставин, а саме 22.11.2018, ОСОБА_1 звернувся до ДКСУ з заявою про виплату компенсації, про яку йдеться, і у її задоволенні незаконно відмовлено.

Неправомірною відмовою ДКСУ (органу державної влади) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.10.2017 у справі № 751/4274/17 останньому (фізичній особі) спричинено моральну шкоду. Отже в силу ст. 1173 ЦК України вона має бути відшкодована державою. Відповідно до підп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (з наступними змінами), державу в цих правовідносинах уособлює Державна казначейська служба України. Процедура відшкодування завданої державою шкоди врегульована Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (з наступними змінами). У п. 16 цього Порядку зазначається, що органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів. Отож належним відповідачем у справі є ДКСУ; за рахунок ГУ ДКСУ позов не може бути задоволений.

З мотивувальної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 620/351/19 і змісту відзиву ДКСУ на позов (арк. 110-115) вбачається, що відмова Казначейства нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасне виконання згаданого рішення суду спричинена хибною правовою позицією Казначейства щодо спірних правовідносин між сторонами. Тож апеляційним судом відкидається посилання ОСОБА_1 на те, що неправомірні дії ДКСУ, якими йому спричинено моральну шкоду, є свідомим, умисним та відвертим порушенням ДКСУ законодавства України і міжнародних договорів, що вчинене з метою завдання ОСОБА_1 моральної шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що ним не додаються копії документів про стан здоров`я для вручення їх відповідачам (арк. 7, 11) і з матеріалів справи, зокрема з супровідного листа суду І інстанції від 02.07.2019 (арк. 78), не вбачається, що вони направлялися відповідачам. Даних про те, що докази про стан здоров`я ОСОБА_1 маються у ДКСУ, у справі нема. Тому в силу ч. 9 ст. 83 ЦПК України суд не бере копії документів про стан здоров`я ОСОБА_1 до уваги.

Враховуючи вищеописані характер і спосіб завдання останньому моральної шкоди, а також тривалість її перетерплювання, суд вважає за необхідне відшкодувати її у розмірі 1000 грн 00 коп.

За змістом підп. «в»-« ґ» п. 3 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, немає сенсу вказувати у резолютивній частині постанови апеляційного суду про задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання факту заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями ДКСУ, що встановлені рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019, так як є необхідним і достатнім зазначення цих обставин у мотивувальній її частині.

Оскаржуване рішення ухвалене за неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи. Тому воно підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 1 п. 1, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2019 року скасувати, позов задовольнити частково.

Стягти з державного бюджету на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Ідентифікаційні дані сторін:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

- Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, № 6, м. Київ, 01601, код 37567646.

Головуючий: Судді: