Справа № 378/127/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

10.07.2020 року позивач подала вказану заяву, шляхом направлення поштою, яка зареєстрована судом 23.07.2020 року, в якій просила вжити заходи забезпечення її позову до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району, Орган опіки та піклування Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про відібрання та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до зареєстрованого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 та шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо зміни місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення.

Заяву обґрунтовує тим, що11.04.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб та зроблено відповідний актовий запис №358. Від шлюбу вони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .17.09.2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/8081/15-ц шлюб між ними було розірвано. Під час розірвання шлюбу спір щодо визначення місця проживання дітей не ставився, адже за усною домовленістю між сторонами діти проживали разом із нею. Неповнолітні діти за місцем мешкання проходили навчання у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ №94, за місцем постійного проживання отримували медичну допомогу в КНП «Міська лікарня №10» ЗМР. Між сторонами існувала домовленість про те, що під час навчального періоду дітей, вони проживають разом із матір`ю, а під час канікул батько забирає дітей до себе де вони перебувають протягом всього терміну канікул. На виконання усної домовленості вона без жодних суперечок передавала дітей на канікули для спілкування з батьком. 26.12.2019 року відповідач приїхав до постійного місця проживання дітей і забрав їх на канікули до себе, де проживає разом зі своєю співмешканкою. Так, за домовленістю між сторонами він повинен був привезти дітей до початку навчання у школі, тобто до 13-го січня 2020 року. Телефоном відповідач повідомив, що діти хворіють і він не збирається їх привозити. На її питання про стан здоров`я дітей та коли він привези їх до постійного місця проживання, ОСОБА_2 не надавав жодних відповідей. Наразі відповідач так і не повернув їй неповнолітніх дітей. Таким чином, відповідач порушив усну домовленість між ними щодо побачень із дітьми, оскільки останній не повернув їх матері у термін погоджений ними ж. На момент звернення із позовними вимогами та цією заявою діти проживають разом із відповідачем по справі. Відповідач забороняє бачитись із дітьми та перешкоджає спілкуванню із дітьми навіть у телефонному режимі. Окрім того, незаконно змінивши місце проживання дітей, відповідач приховував їх адресу місця проживання. Вказану інформацію вона дізналась коли звернулась за захистом порушених прав до суду із процесуальних документів відповідача. Мати, фактично позбавлена можливості бачити своїх дітей, спілкуватися з ними, брати участь у вихованні, дізнаватись про їх стан здоров`я та умови, в яких проживають діти. Наголошує, що у малолітньої доньки, ОСОБА_4 , відповідно до протоколу ехокардіоскопічного дослідження Медично діагностичного центру «Діасервіс» від 18.05.2018 року наявні ехоознаки ПМК 1ст. мітральної, трискупідальної та пульмональної регургітації 1 ст, дитина потребує постійної консультації кардіолога.Окрім того, дітям необхідно проводити обов`язкову щорічну вакцинацію, адже остання вакцинація відповідно до медичної карти ОСОБА_3 була проведена 01.02.2019 року. Так на неодноразові звернення до відповідача про стан здоров`я дітей, батько дітей відмовляється надати таку інформацію, уникає з нею спілкування та в свою чергу на неодноразові прохання забрати дітей для проведення в тому числі медичних обстежень, відповідач відмовляє. Також, у грудні 2019 року, коли відповідач забрав дітей на канікули, діти перехворіли на запалення легень. Наразі відповідач відмовляється надавати інформацію чи проходили діти огляд лікаря після захворювання, чи не супроводжувалась хвороба будь-якими ускладненнями здоров`я чи є необхідність у проведені профілактичних заходів після перенесеної хвороби. Вона, як мати дітей, стурбована станом їх здоров`я та вважає за необхідне звернутись до лікарів за повним обстеженням їх здоров`я за місцем реєстрації дітей, де вони отримували медичну допомогу та були під наглядом лікарів із самого народження в КНП «Міська лікарня №10» ЗМР. Таким чином, викравши дітей та порушивши усну домовленість між сторонами у справі, відповідач позбавив дітей, які постійно проживали з матір`ю, материнського піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, уваги та присутності матері, що є грубим і не допустимим порушенням прав та інтересів дітей. Зміна звичного місця проживання дітей, не можливість отримання належної медичної допомоги може призвести до тяжких наслідків для них. Окрім того, відповідач неодноразово погрожував позивачу, що буде чинити перешкоди щодо повернення дітей матері. Також, звертає увагу, що про недобросовісні наміри відповідача свідчить й те, що він вже незаконно змінив фактичне місце проживання дітей, у зв`язку із чим позивач вимушена була звернутись за захистом своїх прав та прав дітей до суду. Таким чином, недобросовісні дії відповідача, щодо викрадення дітей у їх матері, обмеження спілкування дітей із матір`ю, а також неодноразові погрози та застереження щодо не повернення дітей позивачу свідчать про те, що відповідач може чинити опір щодо виконання рішення суду, якщо судом буде вирішено визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із матір`ю. У зв`язку із чим, вважає за необхідне забезпечити позов. У разі задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб запропонований позивачем неповнолітні діти будуть підтримувати зв`язок із матір`ю та перебувати у звичайних для них умовах. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 3 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постановах від 18.12.2018 року у справі №912/1616/18, від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18, при вирішенні питання про забезпечення позову у немайнових спорах, до яких належить спір між позивачем та відповідачем, судом має досліджуватися така підстава вжиття таких заходів як достатньо обґрунтоване припущення, що їхнє невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Однак, заявником не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, який зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не обґрунтовано обставин, які підтверджують те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом позову, який просить забезпечити заявник, є негайне відібрання у ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернення їх за попереднім місцем проживання, їх матері ОСОБА_1 та визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , а забезпечити вказаний позов заявник просить шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до зареєстрованого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо зміни місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення.

Суд, вивчивши доводи заявника та подані нею документи, враховуючи заборону на вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , про забезпечення позову, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району, Орган опіки та піклування Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про відібрання та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 27.07.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко