Справа №463/2462/20
Провадження №2/463/916/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення з останньої надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в розмірі 2405,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач перебуває на обліку в Личаківському ВСЗУСЗ Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач отримувала адресну допомогу для покриття витрат на проживання у період з 29.12.2015р. по 27.06.2016р., проте при перевірці правильності нарахування і проведення виплат встановлено, що відповідач перетнула лінію розмежування та перебувала на непідконтрольній окупованій території України понад 60 календарних днів в період з 05.01.2016р. по 25.06.2016р. (171 днів). Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довготривала відсутність внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання є підставою вважати її такою, що повернулася до покинутого місця проживання. Неповідомлення відповідачем про зміну обставин, які впливають на призначення адресної допомоги, зокрема про повернення до покинутого місяця проживання, призвело до безпідставного нарахування і виплати їй адресної допомоги у розмірі 3105,40 грн. В добровільному порядку відповідач повернула лише 700 грн., а іншу частину добровільно повертати відмовляється. Відтак, просить стягнути з відповідача надмірно виплачену адресну допомогу для покриття витрат на проживання у розмірі 2405,40 грн. в примусовому порядку.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2020р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2020р. розгляд справи відкладено на 22.06.2020р. о 16.30 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2020р. розгляд справи відкладено на 26.08.2020р. о 16.00 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами.

Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подала. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою і перебуває на обліку в позивача та на підставі її заяви від 29.12.2015р. (а.с.3) їй призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно довідки про взяття на облік, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 28.12.2015р. № , відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1 .

З довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вих. № 0.64-15365/0/15-17 від 13.05.2017р. (а.с.8) вбачається, що відповідач 05.01.2016р. виїхала з території України, перетнувши кордон у контрольному пункті пропуску «Плетинівка», повернувшись в Україну лише 25.06.2016р.

В подальшому, листом від 29.11.2018р. (а.с.10) відповідачу повідомлено про необхідність повернення надміру виплачених коштів адресної допомоги для покриття витрат на проживання в розмірі 3105,40 грн. у зв`язку з неповідомленням про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, на підставі пункту 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 1 жовтня 2014 року.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є, зокрема: повернення внутрішньо переміщеної особи до покинутого місця постійного проживання; виїзд внутрішньо переміщеної особи на постійне місце проживання за кордон; подання внутрішньо переміщеною особою завідомо недостовірних відомостей.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 цього Закону приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

Таким чином законодавством визначено підстави, за наявності яких уповноважена особа може скасувати дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зокрема, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є повернення такої особи до покинутого місця постійного проживання або її від`їзд на постійне місце проживання за кордон.

Як зазначив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 459/3535/16-ц (постанова від 30.05.2019р.) вказані обставини, для визнання їх доведеними, повинні підтверджуватися письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з пунктом 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року, передбачено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам покладено на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування вказані структурні підрозділи та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складанням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Додаткова перевірка проводиться у разі наявності інформації про можливу зміну внутрішньо переміщеною особою фактичного місця проживання/перебування без повідомлення у десятиденний строк про це структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування або наявності інформації про повернення внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповану територію України, до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, чи її виїзду за кордон (пункт 4 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування).

Згідно з пунктом 5 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення його керівником про проведення перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи або з дня отримання інформації від органів, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 4 цього Порядку, проводить таку перевірку із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

За відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації (пункту 6 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування).

Пункт 7 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування передбачає, що у разі, коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з`явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися для проходження фізичної ідентифікації. Одночасно структурний підрозділ з питань соціального захисту населення робить запит до Держприкордонслужби щодо виїзду внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Держприкордонслужба протягом п`яти робочих днів безоплатно подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення на його запит інформацію про виїзд внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, із зазначенням кількості днів такої відсутності протягом 90 днів, які передують даті подання відповідного запиту(пункту 8 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування).

Відповідно до пункту 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування за наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що підтверджується письмовою інформацією компетентних органів Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

Згідно з пунктом 10 пункту 6 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення вносить на розгляд комісії протягом трьох робочих днів з дня надходження інформації, зазначеної у пункті 8 цього Порядку, та відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї подання про припинення соціальної виплати.

Комісія протягом п`яти календарних днів розглядає подання про припинення соціальних виплат та приймає відповідне рішення. Соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування (пункти 11, 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування).

Згідно з пунктами 11, 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 1 жовтня 2014 року, суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги, повертаються. Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Дійсно, подана Державною прикордонною службою України інформація свідчить про відсутність відповідача на території України більш як 60 днів, а саме з 05.01.2016р. по 25.06.2016р.

Разом з тим, доказів про відсутність відповідача за місцем проживання у місті Львові у зв`язку з поверненням на постійне проживання до міста Луганськ чи у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання позивачем не надано, як і не надано доказів, що в процесі здійснення перевірки ним дотримано згадані вище правила Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

По факту, позивач надав лише Акт про проведення перевірки № 257 (а.с.9), який, як вбачається з його змісту, складений 24.10.2018р., тобто по спливу більш як двох років з моменту описаних подій та крім цього, складений він на заміну акту від 19.09.2016р.

Більше того, суду навіть не подано доказів, що у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» прийнято рішення про скасування дії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, хоча скасування цієї довідки є обов`язковою умовою у процедурі повернення надміру виплачених коштів.

Той факт, що відповідь Держприкордонслужби про перетин відповідачем кордону надана ще 13.05.2017р., а перший акт складено 19.09.2016р., після чого другий акт складено 24.10.2018р. додатково підтверджує не лише порушення вимог пункту 7 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, але й порушення вимог процедури взагалі.

Іншими словами, матеріали справи свідчать лише про тривалу відсутність (понад 60 днів) відповідача за місцем проживання, і жодним чином такі матеріали не дають обґрунтованих підстави вважати, що відповідач у цей період повернулась до покинутого місця постійного проживання.

Докази і доказування!

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тобто, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Таким чином, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а обов`язок суду в силу вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України полягає лише в тому, що він повинен сприяти сторонам у реалізації такого обов`язку.

З огляду на характер даної справи, яка в силу вимог закону є малозначною, а також враховуючи предмет доказування, суд вирішив розглядати таку справу без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами.

Разом з тим, одночасно з відкриттям провадження суд направив сторонам відповідне повідомлення про їхні права та обов`язки, у якому також було роз`яснено строки і порядок подання доказів (а.с.18).

Вказане повідомлення позивач отримав 14.04.2020р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19).

Внаслідок дії на території України карантину, процесуальні строки, в тому числі строки подання доказів були продовженими і з врахуванням вимог п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020р., ці строки завершились 07.08.2020р.

Однак, всупереч своєму обов`язку та незважаючи на доволі тривалі строки позивач так і не надав суду доказів, які б свідчили про існування обґрунтованих підстави вважати, що відповідач у спірний період повернулась до покинутого місця постійного проживання, що в силу вимог статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є підставою для повернення надміру виплачених коштів.

Враховуючи принцип змагальності сторін, суд не може ставати на сторону позивача і вважати доведеною дану обставину та внаслідок цього, відмовляє у задоволені позову за недоведеністю.

В такому випадку, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 2102 грн. компенсації не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279,280-282 ЦПК України, ст.ст. 3, 8, 11, 15, 16 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79017, м. Львів, вул. К. Левицького, 67) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про стягнення надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в розмірі 2405,40 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.