Справа № 504/2927/20
Номер провадження 2-з/504/12/20
УХВАЛА

11.09.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд у складі: головуючого судді Сафарової А.Ф., за участю секретаря Бабічук О.О., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 поданою до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 , за результатом якої заявниця просить: накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер :02:001:2890, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що з 2008 року по 04.09.2020 року, вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , від якого ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 2009 року народження та ОСОБА_4 2015 року народження.

У 2012 році, ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :02:001:2890, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 751562, виданого 19 квітня 2012 року відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04676.

Згодом на зазначеній земельній ділянці ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 побудували житловий будинок, який не було введено в експлуатацію, але в якому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали разом зі своїми дітьми.

У 2018 році, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили продати вищевказану земельну ділянку разом із житловим будинку, з цією метою заявниця 01.09.2018 року видала дві довіреності на право продажу нерухомого майна на ім`я сестри свого цивільного чоловіка ОСОБА_5 . Довіреності було посвідчено 01.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. за реєстровими номерами 2056 та 2057.

У зв`язку з тим, що нерухомість тривалий час не продавалась заявниця з членами своєї родини продовжувала проживати в будинку.

Наприкінці літа 2020 року, відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились, у зв`язку з чим заявниця орендувала окреме житло в якому назараз проживає з дітьми.

При переїзді, заявниця вирішила забрати правовстановлюючі документи на належну їй земельну ділянку, але їх не знайшла, у зв`язку з чим 07.09.2020 року, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кокаревої І.Ю. де дізналася про те, що вона не є власником вищевказаної земельної ділянки, оскільки остання продана 10 жовтня 2018 року за договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 2004 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С.

За вищевказаним договором особа, що діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1 ОСОБА_5 (сестра ОСОБА_2 ) продала земельну ділянку заявниці своїй матері ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, заявниця, яка, поза її волею, позбавлена права власності на належну їй земельну ділянку має намір звертатися до суду з позовом предметом якого є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2004 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольгою Сергіївною та про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, площею 0,1200 га кадастровий номер :02:001:2890, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Оглянувши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи предмет позову який заявниця має намір подати, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 , суд вважає за можливе застосування забезпечення позову у вигляді арешту спірної земельної ділянки, що унеможливіть ухилення ОСОБА_6 від виконання можливого рішення суду та надасть в повній мірі процесуальні гарантії ефективного захисту прав ОСОБА_1 .

Відповідно до пп.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 223357631 від 10.09.2020 року, земельна ділянка площею0,1200 га, кадастровий номер :02:001:2890 належить ОСОБА_6 .

Враховуючи предмет позову та обраний захід забезпечення позову, відсутність підстав щодо можливого існування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, суд приходить до висновку, що на даній стадії, зустрічне забезпечення судом не застосовується.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 158, 259, 260, 247 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 поданою до подання позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер :02:001:2890, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, а також у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно в вимогами ст. 152 цього Кодексу, повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження по справі.

Відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Сафарова А. Ф.