Справа № 761/3789/19
Провадження № 2/761/900/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Смігунова В.В., Бондар О.Д.,

за участю

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2019 року надійшла зазначена позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором (анкетою-заявою) від 02.03.2012 року в сумі 8609,14 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору (анкети-заяви) від 02.03.2012 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , останній було надано кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Крім того, на думку, позивача, єдиним спадкоємцем, який проживав з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та який прийняв спадщину є відповідач - ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач, з його боку були виконані умови договору та перераховані кошти, при цьому, ОСОБА_2 їх отримала. Але оскільки, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника, яка свої зобов`язання за кредитним договором порушила та кошти згідно умов договору не повернула, у відповідача виникла заборгованість, яка утворилась станом на момент смерті позичальника, тобто 23.10.2014 року по кредитному договору в розмірі: 7750,52 грн. - заборгованість за кредитом, 858,62 грн. - заборгованість за відсотками, а всього заборгованість становить 8609,14 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позивачем, в даному випадку, було пропущено трирічний строк звернення до суду з вказаним позовом з моменту прострочення заборгованості, а тому звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши відповідача, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що 02.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За даною заявою Банк надав Позичальнику кредит у сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до спадкоємця померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

При цьому, як вбачається з копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної Першою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої - ОСОБА_1 та 22 квітня 2015 року із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої - ОСОБА_3 ..

АТ КБ «Приватбанк», як вбачається із матеріалів спадкової справи не звертався із претензією кредитора.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 19.05.2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Ревою І.М., ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 , зокрема по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 та ј частки квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить відповідна копія свідоцтва про смерть.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч.3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановити такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався про смерть позичальника в листопаді 2015 року, що підтверджується копією претензії кредитора, направленої до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори.

В той же час, листом від 04.12.2015 року, який надійшов до Банку 15.12.2015 року, Шістнадцята київська державна нотаріальна контора повідомила Банк, що спадкова справа після ОСОБА_2 не заводилась. Також у вказаному листі було роз`яснено Банку про можливість заведення спадкової справи та отримання витягу зі спадкового реєстру.

Представник позивача не надав суду доказів, що після отримання зазначеного листа Банк вживав будь яких заходів для звернення до Першої київської державної нотаріальної контори із претензією кредитора.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що листом від 25.10.2018 року Банк звертався із листом-претензією до ОСОБА_1 , як спадкоємця померлої ОСОБА_2 .

В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не отримував зазначеної претензії.

Матеріали цивільної справи містять реєстр відправленої кореспонденції, проте відсутні докази отримання такої претензії відповідачем.

Суд визнавав явку представника позивача в судове засідання обов`язковою для надання пояснень, проте представник банку в судове засідання не з`явився.

Отже, враховуючи встановлене в судовому засіданні, так як Банк дізнався про смерть Позичальника в листопаді 2015 року, свідоцтво про право на спадщину видане 19.05.2015 року, пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємця (лише одного) в жовтні 2018 року та суду не надано доказів коли Банку стало відомо про прийняття спадщини або про одержання свідоцтва про право на спадщину, а тому суд вважає, що пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника з пропуском строків, визначених частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, а тому на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги.

Крім того варто зауважити, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтями 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, зокрема, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявного в справі розрахунку слідує, що станом на 23.10.2014 року за кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 8 609,14 грн., з яких: 7 750,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 858,62 грн. - заборгованість за відсотками.

Розрахунки заборгованості містять відомості лише про загальну заборгованість Позичальника перед позивачем за умовами договору, які не підписані Позичальником та не є його невід`ємними частинами, а саме - заборгованість за кредитом, відсотками, при цьому Розрахунок заборгованості складений таким чином, що суд не вбачає можливості виокремити саме непогашену суму, фактично надану позивачем в кредит позичальнику ОСОБА_2 , яка і підлягає стягненню за даним кредитним договором відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Вказаний Розрахунок заборгованості не підтверджений первинними документами бухгалтерського обліку, які необхідні суду для встановлення факту отримання позичальником грошових коштів в сумі, зазначеній в позовній заяві, а самі по собі розрахунки заборгованості не можуть бути належними доказами на підтвердження отримання ОСОБА_2 кредитних коштів.

Вищевказаний розрахунок містить лише підпис представника позивача, який відповідно до копії довіреності № 8332-К-Н-О (а.с. 48), на підставі якої представник позивача діяв на момент звернення з позовною заявою до суду в інтересах позивача, має право лише завіряти документи на їх відповідність оригіналам, а не є відповідальною особою позивача за складення бухгалтерської документації та не містить інших обов`язкових реквізитів, таких як: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тому суд не може прийняти цей доказ як достовірний.

В копії Анкети-заяви (а.с. 8) відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, а лише зазначено розмір кредитного ліміту, окрім цього вказана заява не підтверджує факт надання позивачем та, відповідно, отримання ОСОБА_2 кредитних коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18).

Отже, Банком не доведено факт надання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі, вказаному в позовній заяві на виконання умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що Банком пропущено строк на звернення до спадкоємця із претензією, на підставі наданих позивачем доказів відсутня будь-яка можливість встановити яку саме суму позичальник ОСОБА_2 отримала в кредит за договором № б/н від 02.03.2012 року, приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача.

При цьому, з врахуванням того, що в даному випадку суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зазначеного позову по суті заявлених позовних вимог, підстави для застосування строків позовної давності у даній справі за заявою відповідача - відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.525, 526, 549,1218, 1272, 1282ЦК України, ст.ст.77-81,141, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула