ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/2290/14-ц

провадження № 22-ц/818/1198/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,

відповідач державне підприємство «Харківський завод Електроапаратури»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Харківський завод Електроапаратури» Іванова Сергія Валентиновича на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року, ухвалене у складі судді Лосєвої Д.А.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею та її сином право користування житловою кімнатою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що вона разом з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживають у кімнаті АДРЕСА_2 , колишнього відомчого сімейного гуртожитку ДП «Харківський завод електроапаратури». В зазначене житло її вселила адміністрація цього підприємства на підставі розпорядження керівника підприємства та рішення сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету, у зв`язку з трудовими правовідносинами, які тривали з 09.05.1982 по 31.01.2000. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.10.2010 № 435 будинок АДРЕСА_3 виключений з числа гуртожитків ДП «Харківський завод Електроапаратури» та дозволено ліквідаційній комісії підприємства та Дзержинській районній раді м. Харкова закріпити за мешканцями займану ними площу. Оскільки ордер на вселення позивачки та членів її сім`ї до спірної кімнати відповідачем не оформлявся, в разі передачі будинку до комунальної власності міста новий власник може заперечувати правомірність проживання її сім`ї в наданій кімнаті, що спонукає її звернутись до суду за визнанням права користування цим житлом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано за ОСОБА_1 та її малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування житловою кімнатою АДРЕСА_1 .

Судове рішення мотивоване тим, що адміністрація підприємства та профспілковий комітет підприємства правомірно і в межах своєї компетенції надали вказане житлове приміщення позивачці на склад родини дві особи. Правовідносини позивачів з підприємством щодо проживання в указаному житлі гуртожитку регулювались Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 268 (надалі Положення). Згідно з п. 9 Положення житлова площа в гуртожитку надається за сумісним рішенням адміністрації підприємства і відповідного профспілкового комітету.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року заяву уповноваженого представника відповідача в особі голови ліквідаційної комісії ДП «Харківський завод Електроапаратури» Іванова С.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі голова ліквідаційної комісії ДП «Харківський завод Електроапаратури» Іванов С.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач належним чином не повідомлявся про розгляд справи, а отже, не міг надати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Судом першої інстанції не досліджено факти того, що позивач не проживала та не буда зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_1 . Більше ніж 10 років позивач не сплачувала за комунальні послуги за проживання у гуртожитку. ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав лише у 2014 році, хоча рішення виконавчого комітету Харківської міської ради про виключення будинку АДРЕСА_3 з числа гуртожитків ДП «Харківський завод Електроапаратури» було прийняте 20.10.2010.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 з 1982 по 2000 рік працювала у державному підприємстві «Харківський завод Електроапаратури» (надалі ДП «ХЗЕА», а.с.4-6).

Розпорядженням ДП «ХЗЕА» № 863 від 25 серпня 1982 року ОСОБА_5 наданий дозвіл на вселення до гуртожитку АДРЕСА_4 (надалі Гуртожиток, а.с. 7).

Згідно з даними копії паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , остання з 22.09.1982 року зареєстрована у Гуртожитку ( а.с. 7 а 9).

Відповідно до виписки з протоколу № 26 спільного засідання адміністрації і комітету профспілки ДП «ХЗЕА» від 25.11.1997 ОСОБА_1 , яка з родиною у складі трьох осіб (вона, чоловік і донька) проживає у кімнаті АДРЕСА_2 , дозволено зайняти другу кімнату № НОМЕР_1 (а.с. 11 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження від 12.04.2007 ( а.с. 20).

Згідно з довідки № 27 від 17.01.2014 з місця проживання про склад сім`ї та прописки ОСОБА_1 разом з сином проживає у кімнаті АДРЕСА_2 , але зареєстрована у Гуртожитку ( а.с. 3).

Даними інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова підтверджується, що позивачка та її неповнолітня дитина за адресою: АДРЕСА_3 не зареєстровані (а.с. 190 191).

Відповідно до письмових пояснень представника ДП «ХЗЕА» Гончаренко А.С. з Гуртожитку не виписувалася, що не дозволяло виготовити і надати їй ордер на право проживання в спірній кімнаті (а.с. 119 126).

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами Житлового кодексу Українвської РСР (надалі ЖК УРСР), а права та обов`язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання в гуртожитках та фактично проживають у них.

Згідно ст. ст. 127, 128 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Згідно з п. 7 Положення користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.

Вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до ст. 129 ЖК УРСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку.

Відповідно до п. 11 вказаного Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання гуртожитку, порушують умови проживання інших осіб; у разі виселення з гуртожитку та/або набуття у власність жилого приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди).

Згідно ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Дані про надання ОСОБА_1 ордеру на право зайняття спірної кімнати матеріали справи не містять.

Наказом Національного космічного агентства України від 03.09.2010 № 277 було ліквідовано ДП « ХЗЕА» (а.с. 92).

Рішенням Харківської міської ради № 435 від 20.10.2010 будинки № 193, № 193 А виключені з числа гуртожитків ДП « ХЗЕА» та ліквідаційній комісії заводу дозволено закріпити за мешканцями займану ними площу у зазначених будинках та відкрити особові рахунки (а.с. 58).

З акту державного комунального підприємства «ХЗЕА» від 21.05.2018, довідки ХЗЕА від 17.05.2018 вбачається, що з метою приведення житла до вимог діючого законодавства кімната 617 стала кімнатою № НОМЕР_2 в комунальній квартирі АДРЕСА_5 . Зі слів мешканців комунальної квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 у спірній кімнаті фактично не проживає, заборгованість по квартирній платі становить 16936, 78 грн ( а.с. 56, 59).

Згідно з даними відомостей нарахувань та оплати за послуги з теплопостачання та зведеної картки абонента ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати послуг за теплопостачання та водовідведення з 01.01.2010 та з 2012 року відповідно ( а.с. 183 - 184, 202 203).

Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

За змістом відповіді заступника начальника Управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради від 07.07.2020 вбачається, що визнання за наймачами права користування житловим приміщенням після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відбувається за особистим зверненням громадян на ім`я міського голови із наданням відповідного пакету документів, обумовленого інформаційною карткою адміністративної послуги. ОСОБА_1 з проханням визнати її наймачем кімнати № НОМЕР_2 у комунальній квартирі АДРЕСА_5 до виконавчого комітету не заверталась. З моменту прийняття рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.10.2010 № 435 « Про виключення будинків АДРЕСА_7 із числа гуртожитку ДП «ХЗЕА» договір найму про право користування спірною кімнатою укладено не було.

Судова колегія вважає, що після прийняття рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.10.2010 № 435 « Про виключення будинків АДРЕСА_7 із числа гуртожитку ДП « ХЗЕА» належним відповідачем у дійсній справі мав бути саме виконком Харківської міської ради, а не ДП « ХЗЕА» , як було заявлено у позові.

Оскільки суд вищезазначених обставин належним чином не перевірив та не встановив, судова колегія вважає доведеними доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права користування кімнатою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на обгрунтованість апеляційної скарги відповідача, з ОСОБА_1 на користь державного підприємства «Харківський завод Електроапаратури» належить стягнути 1321 гривню 50 копійок судового збору, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою (а.с. 93).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, , 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Харківський завод Електроапаратури» Іванова Сергія Валентиновича задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання права користування житловою кімнатою АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства «Харківський завод Електроапаратури» 1321 (одну тисячу триста двадцять одну) гривню 50 (п`ятдесят) копійок судового збору, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна