Дата документу 08.09.2020 Справа № 326/1605/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №326/1605/19

Провадження №22-ц/807/1232/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року в складі судді Каряки Д.О. в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2014 року о 00.30 годині ОСОБА_1 , який керував мотоциклом «ІЖ-Юпітер-54» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на дорожні знаки, що спричинило перекидання мотоциклу.

В результаті ДТП пасажир мотоциклу ОСОБА_2 був смертельно травмований. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду Запорізької області від 26.11.2014.

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Потерпіла особа повідомила позивача про настання події ДТП та надала усі необхідні документи. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 12 410,00 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні ДТП, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 12 410 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що вина відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди не доведена, у відповідача відсутнє посвідчення водія та він не є власником транспортного засобу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Моторним (транспортним) страховим бюро України було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права і невірне встановлення обставин, що мають значення для розгляду справи, позивач просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 24.12.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі, МТСБУ посилався на те, що при ухваленні рішення судом не враховано положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України, не взято до уваги, що на момент настання ДТП транспортний засіб «ІЖ Юпітер -5к», яким керував відповідач, не було забезпечено договором обов`язкового страхування, а шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню особою, що її завдала, незалежно від наявності вини такої особи.

Представник МТСБУ до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи ( а.с. 154;155).

Відповідач до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Стаття 128 ЦПК України визначає, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 130 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси ( п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Дану цивільну справу суд апеляційної інстанції призначав до розгляду неодноразово.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2020 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 15год 00 хвл 28 квітня 2020 року (а.с. 71).

Двічі судові повістки, направлені ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 28 квітня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 повернулися із зазначенням: «за закінченням терміну зберігання» та « адресата не знайдено за вказаною адресою» (а.с. 81-85;96-97).

Розгляд справи було відкладено на 16год 40хвл 19 травня 2020 року.

Двічі судові повістки, направлені ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 19 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 повернулися із зазначенням,що « адресата не знайдено за вказаною адресою» ( а.с.106-107; 115-117).

Розгляд справи було відкладено на 11год 00хвл 21 липня 2020 року.

Судова повістка, направлена ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 21 липня 2020 року за адресою: вул..Мічуріна,буд.15, м. Приморськ Запорізької області повернулася із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.134-135).

Розгляд справи було відкладено на 11год 20хвл 11 серпня 2020 року.

Судова повістка, направлена ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 11 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 повернулася із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.146-147).

Розгляд справи було відкладено на 15год 40хвл 08 вересня 2020 року.

Судова повістка, направлена ОСОБА_1 про виклик у судове засідання на 08 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 повернулася із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.157-158).

Згідно відповіді Приморської міської ради Приморського району Запорізької області від 20.08.2020 на запит Запорізького апеляційного суду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24 липня 2007 року ( а.с.159).

За вказаною адресою апеляційним судом направлялись судові повістки про виклик відповідача в судові засідання.

Будь-яка інформація щодо іншого місця проживання відповідача у справі відсутня.

Варто зазначити, що у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що апеляційним судом вжиті процесуальні заходи про повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи у спосіб, передбачений ст.. ст.. 128, 130 ЦПК України, а також положення ст.. 44 , ч.2 ст.. 372 ЦПК України, судова колегія, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а також доведеності того факту, що ОСОБА_1 не є власником мотоциклу «ІЖ Юрітер-5к» державний номер НОМЕР_1 , відсутності у нього права на керування вказаним транспортним засобом та взаємозв`язку вказаних обставин з предметом позовних вимог.

Однак, такий висновок зроблено судом першої інстанції без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження за № 0000452 від 26.06.2014 за ч. 2 ст. 286 КК України за фактом вчинення ДТП з транспортним засобом «ІЖ Юпітер-5к» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої настала смерть пасажира ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою старшого слідчого СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області Библіним Д.О. від 10 листопада 2014 року кримінальне провадження № 0000452 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.5).

У постанові вказано, що 26.06.2014 приблизно о 00:30 годині водій мотоциклу «ІЖ Юпітер-5к», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який не мав права керування таким транспортним засобом, в порушення вимог п.2.9 ПДД, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух по вул. Морська, в м. Приморськ Запорізької області в напрямку від вул. Кірова у бік вул. Курортна.

На мотоциклі в якості пасажирів знаходились ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В районі перехрестя з вул. Шевченко під час руху мотоциклу пасажир ОСОБА_3 втрутився в керування мотоциклом, внаслідок чого, в районі будинку № 50 по вул. Морська в м. Приморськ Запорізької області, стався виїзд мотоциклу на розділову смугу, де відбувся наїзд на дорожні знаки та подальше перекидання мотоциклу.

Пасажир мотоциклу ОСОБА_3 був смертельно травмований.

Згідно висновку № 527/14 від 03.09.2014 НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області, водій мотоциклу «ІЖ Юпітер-5к», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти наїзду на бордюр.

Як вказано в постанові слідчого: в діях водія ОСОБА_1 не вбачаються невідповідності Правилам дорожнього руху, що виключає склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, при цьому в його діях є ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ст.130 КУпАП (а.с.5).

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді 7 діб адміністративного арешту (а.с.6)

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

25 січня 2017 року до МТСБУ звернувся ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 26.06.2014 в м. Приморськ по вул. Морська за участю транспортного засобу «ІЖ-Юпітер-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с.7).

13 лютого 2017 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 подано до МТСБУ заяву на виплату страхового відшкодування в розмірі 12 410 грн, яке складається з витрат на поховання ОСОБА_3 5 630 грн та витрат на монтаж надгробного пам`ятника - 6 780 грн (а.с.8).

Перевіркою чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ встановлено, що поліс на транспортний засіб № НОМЕР_3 не знайдено (а.с.22).

Довідкою МТСБУ №1 від 20.04.2017 року визначено розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, в сумі 12 410 грн. (а.с. 23-24).

Згідно з наказом №3859 від 04.05.2017 позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на користь представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 в сумі 12 410 грн (а.с.25).

Факт перерахування та отримання ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 12 410 грн. підтверджується даними платіжного доручення № 3859рв від 05.05.2017 року (а.с.28).

06 вересня 2018 року позивачем на адресу ОСОБА_1 направлялася претензія про відшкодування шкоди в порядку регресу вих. №39542 в сумі 12 410 грн, але відповідач на момент звернення МТСБУ з позовом до суду її не виконав та грошові кошти не сплатив (а.с.26-27).

До вказаних правовідносин судом застосовуються положення ЦК України та положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Як передбачено п. 2.1. Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 1.3. Закону № 1961-IV потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;

Згідно з положеннями п. 1.12. Закону № 1961-IV дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, смерть потерпілого ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП від 26 червня 2014 року, та настала під час керування відповідачем ОСОБА_1 мотоциклом «ІЖ Юпітер -5к» держномер НОМЕР_1 , в якому потерпілий пересувався в якості пасажира.

Як визначено положеннями п. 1.6 Закону № 1961-IV власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Пунктом 1.4. Закону № 1961-IV визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

Відповідно до п. 21.1 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Як визначено у п. 21.3, п.21.4 Закону № 1961-IV при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

При ухваленні рішення, про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 під час настання події ДТП та смерті потерпілого ОСОБА_2 , не був водієм вказаного транспортного засобу в розумінні ПДР України, тобто не мав права керування таким транспортним засобом (посвідчення водія), а також не є власником зазначеного транспортного засобу, його провина у настанні події ДТП не доведена доказами, а тому останній не має обов`язку відшкодовувати шкоду, що свідчить про відсутність права регресної вимоги.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Водночас, наведене визначення поняття «водій», поширює свою діяльність лише на вживання такого терміну в межах Правил дорожнього руху.

Статтею 38 п. 38.1.1 Закону № 1961-IV визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Отже, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є спеціальним до вказаних правовідносин, не пов`язує термін «водій» «водій транспортного засобу» з визначенням наведеним у п. 1.10 ПДР України та використовує ширше застосування такого терміну, в тому числі до осіб, що керували транспортними засобами без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб мотоцикл «ІЖ Юпітер -5к» д.н. НОМЕР_1 , під час керуванням ним відповідачем ОСОБА_1 не мав полісу обов`язкового страхування, що підтверджується, витягом перевірки чинності полісу внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с. 22).

На час настання події ДТП відповідач був водієм вказаного транспортного засобу в розумінні Закону № 1961-IV, оскільки фактично керував рухом транспортного засобу мотоциклом «ІЖ Юпітер-5к» і використовував джерело підвищеної небезпеки у власних цілях.

Як передбачено ч. 1-3 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Факт керування відповідачем вказаним транспортним під час настання події ДТП без відповідного посвідчення водія, не впливають на обов`язок останнього відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Також судом першої інстанції не враховано положення п. 1.4 Закону № 1961-IV, що є спеціальним у даних правовідносинах, щодо того, що володіння (використання) транспортного засобу вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Правомірність використання ОСОБА_1 мотоцикла «ІЖ Юпітер -5к» зокрема, 26 червня 2014 року, сторонами не оспорювалась, а матеріали справи не містять рішення суду, яке б свідчило про протилежне.

За змістом п. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Таким чином. закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника, законного володільця, такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Отже, використання відповідачем ОСОБА_1 джерела підвищеної небезпеки - мотоцикла «ІЖ Юпітер -5к» д.н. НОМЕР_1 та керування ним під час події ДТП, що настала 26.06.2014 року, в результаті якої загинув пасажир - ОСОБА_2 є підставою для покладення на ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, незалежно від вини відповідача.

Як визначено п. 23.1. Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1961-IV: Пункт. 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За змістом п. 41.1. ст. 41 названого Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність; транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи.

13 лютого 2017 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України від представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 26.06.2014 в м. Приморськ по вул. Морська за участю транспортного засобу «ІЖ-Юпітер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с.7). Ним подано заяву на виплату страхового відшкодування в сумі 12410 грн., яке складається з витрат на поховання ОСОБА_3 у сумі - 5630 грн. та витрат на монтаж надгробного пам`ятника - 6 780 грн. (а.с.8). До заяви додані документи на підтвердження зазначених витрат (а.с.15-21).

Згідно з розрахунком розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого розмір відшкодування складає 12410 грн. (а.с.23).

У довідці №1 від 20.04.2017 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виданій Моторним (транспортним) страховим бюро України зазначено, що право на відшкодування шкоди має ОСОБА_3 , винуватець ОСОБА_1 , транспортний засіб ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , незастрахований, сума до сплати 12410 грн. (а.с.24).

У наказі Моторного (транспортного) страхового бюро України №3859 від 04.05.2017 зазначено про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на користь потерпілого ОСОБА_3 , отримувачем вказаного відшкодування зазначено представника ОСОБА_6 (а.с.25). На його користь МТСБУ перераховано суму страхового відшкодування 12410 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3859рв (а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 38 п. 38.2. Закону 3045-VI МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій.

06.09.2018 за вих. № 39542 на адресу ОСОБА_1 направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу на користь МТСБУ. Проте відповідачем обов`язок щодо відшкодування шкоди в порядку регресу не виконаний. (а.с.26,27).

Отже, доводи апеляційної скарги Моторного (транспортного ) страхового бюро України про незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та ст. ст. 1167,1187 ЦК України знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому рішення суду відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1921, 00 грн. що підлягають стягненню з відповідача. За подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2881,50 грн.

Ураховуючи, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог, і таке рішення суду скасовується апеляційним судом, вказані судові витрати також підлягають стягненню з відповідача по справі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (), завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 12410,00 грн. (дванадцять тисяч чотириста десять грн. 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (), сплачений судовий збір за подання до суду першої інстанції позовної заяви в сумі 1921, 00 грн., а також сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн., що у сумі складає 4802,50 грн. (чотири тисячі вісімсот дві гривні, п`ятдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова