У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Торчинович Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №308/12004/18, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від позивача по справі ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову. Вказану заяву позивач мотивує тим, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа № 308/12004/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна.

Так заявник вказує, що автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos TF 696», 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_1 днз НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю. Зазначає, що на даний час відповідач безперешкодно користується спірним автомобілем, який є спільною сумісною власністю сторін і який внаслідок цього щодня втрачає у вартості.

З огляду на викладене, з метою забезпечення позову в цивільній справі № 308/12004/18 позивач просить накласти арешт на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos TF 696», 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_1 днз НОМЕР_2 , заборонити ОСОБА_2 , а також іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо вищевказаного транспортного засобу (у тому числі використовувати)- до вирішення зазначеної справи по суті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, матеріали цивільної справи 308/12004/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна, суд прийшов до наступних висновків:

Заявник, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos TF 696», 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_1 днз НОМЕР_2 , заборонити ОСОБА_2 , а також іншим особам, вчиняти будь-які дії щодо вищевказаного транспортного засобу (у тому числі використовувати)- до вирішення зазначеної справи по суті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. 2. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з пп.1 та 4 ч.1 ст.150 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, до подання позовної заяви, або у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При прийнятті рішення про вжиття заходів забезпечення позову суди мають надати правильну правову оцінку підставам застосування цих заходів.

Забезпечення позову є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі що перебуває у провадженні суду. Так, позивач, просить суд вжити заходів щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos TF 696», 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_1 днз НОМЕР_2 .

Разом із тим, у поданій заяві про забезпечення позову, ОСОБА_1 не наведено достатніх підстав вважати, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені. Окрім того, позивачем не обґрунтовано, яким чином вжиття судом заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на вказаний автомобіль, забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь.

Клопотавши про застосування окреслених ним, в прохальній частині заяви заходів забезпечення позову, позивач не довів, необхідність мети їх застосування, та що такі заходи необхідні саме для створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд враховує предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову відсутні, позивачем не зазначені ризики, які б перешкоджали в подальшому виконанню судового рішення. Позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що відповідачем умисно вчиняються дії спрямовані на відчуження майна, не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим суд в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовляє.

Керуючись ст. ст. 149-153, 258-260, 352 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову, у цивільній справі №308/12004/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош