ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1974/17 Номер провадження 22-ц/814/2479/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Бутенко С. Б.

суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2020 року у складі судді Кривич Ж. О.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року представник ПАТ «СБЕРБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 74#8 від 24 жовтня 2013 року в розмірі 298 038,22 грн, з яких заборгованість за кредитом - 56 853,43 грн, проценти за користування кредитом - 61 780,67 грн, пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 122 049,31 грн, пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 67 354,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 жовтня 2013 року між банком ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНК РОСІЇ», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «СБЕРБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 74#8, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 58 888 грн зі сплатою 33% річних на строк до 23 жовтня 2018 року, проте свої зобов`язання позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 03 березня 2017 року виникла заборгованість у загальній сумі 298 038,22 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «СБЕРБАНК» було задоволено повністю.

Ухвалою цього суду від 31 травня 2018 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 жовтня 2017 року скасовано та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2020 року позов АТ «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» заборгованість за кредитним договором № 74#8 від 24.10.2013, яка станом на 03.03.2017 становить 165 546,96 грн, з яких: 54 022,22 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 57 502,52 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 54 022,22 грн - пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» судовий збір у розмірі 2 483,41 грн.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у рішенні, що оскаржується, судом помилково встановлено фактичну суму кредиту у розмірі 55 506 грн (58 000,00 - 2 494,00) та не враховано, що договір містить умови про сплату позичальником за рахунок кредитних коштів 10 грн, як залучення коштів на депозит, та 55 грн - як сплату пакету продуктів та послуг, що є порушенням його прав, як споживача послуг.

Вказує, що з лютого 2014 року через істотне погіршення його фінансового стану він не міг виконувати зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим неодноразово звертався до банку для збільшення терміну сплати, зменшення суми щомісячних платежів та застосування «кредитних канікул», у чому йому було відмовлено.

07 листопада 2017 року з ним стався нещасний випадок на виробництві та оскільки відповідно до умов пункту 2.5. кредитного договору він був застрахований від нещасного випадку, він звернувся до банку для списання заборгованості по кредитному договору у зв`язку із втратою працездатності, але позивачем йому було відмовлено у вирішенні питання про списання кредитної заборгованості за рахунок страховки.

Посилаючись на такі обставини, апелянт вважає, що банк не вправі стягувати з нього штрафні санкції у розмірі 112 049,31 грн пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 67 354,81 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з цим позовом та з урахуванням сплачених платежів та таких, що виходять за межі позовної давності вважає, що визначені судом першої інстанції суми заборгованості за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитом не можуть перевищувати суму, що складається з тіла кредиту в розмірі 47 087,64 грн (55 096 - 2002,09х4) та відсотків за користування кредитом у розмірі 50 857,28 грн (62 124,16 - 1 648,17 - 1 585,27 - 1 626,26 - 1 615,58 - 2 904х33%х5).

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «СБЕРБАНК» просить залишити апеляцій ну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

Судом по справі встановлено, що 24 жовтня 2013 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНК РОСІЇ», правонаступником якого є АТ «СБЕРБАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № № 74#8, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 58 000 грн на поточні потреби без обмеження цільового використання кредитних коштів за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 33% річних, а у разі порушення позичальником своїх зобов`язань - 35% річних, та терміном повернення до 23 жовтня 2018 року згідно графіку погашення заборгованості, що є додатком № 1 та невід`ємною частиною кредитного договору.

У порушення вимог статей 525, 526, 530, 1054 ЦК України своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачеві у стягненні одноразової комісії у розмірі 4,3 відсотки від суми кредиту - 2 494 грн, що не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», та відповідно зменшив інші складові заборгованості - прострочену суму кредиту, прострочені відсотки за користування кредитом, пеню по кредиту та пеню по відсоткам на 4,3% і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Відхиляючи доводи відповідача щодо сплати ним за рахунок кредитних коштів 10 грн, як залучення коштів на депозит, та 55 грн, як сплату пакету продуктів та послуг, суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності факту здійснення ОСОБА_1 таких платежів, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду, оскільки відповідних доказів при розгляді справи в суді першої інстанції стороною відповідача надано не було та виняткових обставин, що унеможливлювали подання таких доказів до суду першої інстанції з об`єктивних причин, які не залежали від нього відповідачем ОСОБА_1 не доведено. Долучення виписки по особовим рахункам за період з 24.10.2013 по 24.02.2014 до апеляційної скарги не звільняє відповідача від обов`язку доведення таких обставин в суді першої інстанції та у відповідності до частини третьої статті 367 ЦПК України такі докази не приймаються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обов`язку сплачувати пеню за прострочення платежів не ґрунтуються на нормах матеріального права та умовах кредитного договору сторін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Згідно пункту 10.1. кредитного договору сторони погодили сплату позичальником пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за цим договором у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором.

За частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Факт прострочення по внесенню обов`язкових щомісячних платежів згідно графіку повернення кредиту відповідачем не заперечується, отже застування судом правових наслідків такого прострочення відповідає нормам матеріального права, умовам договору сторін та фактичним обставинам справи.

Разом з тим, оскільки заявлений позивачем розмір неустойки (пені) значно перевищує суму збитків, а також враховуючи, що невиконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань було пов`язане з різким погіршенням фінансового становища його сім`ї, суд першої інстанції правомірно, у відповідності до вимог частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір пені до суми простроченого кредиту - 54 022,22 грн. На наявність інших обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру неустойки, відповідач в апеляційній скарзі не посилався та суду їх не доводив, тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на пункт 2.3. кредитного договору, як підставу для зміни умов договору у разі погіршення фінансового стану позичальника є безпідставним, а тлумачення цього пункту відповідачем не відповідає його змісту щодо прав та обов`язків сторін і до уваги колегією суддів апеляційного суду не береться.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки вимог щодо виконання договору добровільного страхування від нещасного випадку № 322245473 від 24 жовтня 2013 р. у зв`язку із настанням страхового випадку 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не заявляв та відповідних обставин суду не доводив, доводи апеляційної скарги щодо необхідності списання кредитної заборгованості за рахунок страхового відшкодування з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства є безпідставними.

За правилами частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Встановивши, що останній платіж по кредиту за січень 2014 року відповідач сплатив 24 січня 2014 року, а з цим позовом до суду Банк звернувся 22 березня 2017 року, суд першої інстанції обґрунтовано застосував встановлену у пункті 11.6. кредитного договору трирічну позовну давність до усіх вимог щодо щомісячного платежу за лютий 2014 року, який боржник мав сплатити до 24 лютого 2014 року, та доводами апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За наведених обставин ухвалене у справі судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим та підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна