Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №302/503/20
16.12.2020 смт Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки; свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності щодо земельної ділянки, -
ОСОБА_1 01.06.2020 р. звернувся до Міжгірського районного суду закарпатської області з вищезазначеним позовом.
24.09.2020 року з Міжгірського районного суду Закарпатської області дана справа передана на розгляд до Воловецького районного суду Закарпатської області.
Позовні вимоги мотивовано тим, що рішеннями судових інстанцій по спору за будинок АДРЕСА_1 передано у власність відповідачці ОСОБА_2 5/8 (п`ять восьмих) частини цього будинку, а позивачу ОСОБА_1 - 3/8 (три восьмих) часток даного будинку. Проведено поділ такого будинку між співвласниками.
11.05.2012 року Міжгірською селищною радою прийнято рішення № 185 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд», яким передано безоплатно у власність громадянці ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0516 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, а також рішенням № 191 «Про затвердження розмірів земельної ділянки» затверджено розміри переданої згаданим вище рішенням земельної ділянки ОСОБА_2 , згідно кадастрового плану земельної ділянки, виконаного ДП «Закарпатгеодезцентр». Зазначені рішення Міжгірської селищної ради були позивачем оскаржені до Міжгірського районного суду Закарпатської області, де у справі № 706/1051/12 судом 04.07.2012 року постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення дії зазначених рішень Міжгірської селищної ради. Постановою Міжгірського районного суду від 14.09.2012 р. у справі № 706/1051/12 позивачу було відмовлено у задоволенні позову, а постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано вищезазначені оскаржувані рішення Міжгірської селищної ради.
Зважаючи на наведене, позивач вважає, що за ОСОБА_2 на підставі скасованих протиправних рішень Міжгірської селищної ради безпідставно зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га, чим порушено як закон, так і право та інтерес позивача, оскільки позивачу в такому разі залишається земельна ділянка для обслуговування його 3/8 частин цього житлового будинку площею 0,014 га, що складає 1/5 чи 1,6/8 частину. У зв`язку із вищенаведеним, просить суд:
27.10.2020 р. на адресу суду від відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 надійшов відзив на позов. У відзиві посилаються на те, що відповідачкою у 2016 році, тобто вже після винесення постанови апеляційної інстанції про скасування рішень Міжгірської селищної ради за № 185 № 191 та для виправлення зазначеного у цій постанові суду порушення було замовлено та виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Ця технічна документація завірена в установленому порядку і реєстрація її права власності на земельну ділянку проводилась вже у відповідності з цією документацією та на підставі рішення Міжгірської селищної ради № 118 від 11 листопада 2016 року «Про затвердження розмірів земельної ділянки». Таким чином, нею набуто право на земельну ділянку відповідно до вимог ст. 120 ЗК України. У відзиві також посилаються на те, що позивачем заявлено позовні вимоги поза межами встановленого законом строку позовної давності, у зв`язку з чим просять суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також скасувати заходи забезпечення позову у цій справі.
19.11.2020 р. до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якому він зазначив, що у збірному кадастровому плані суміжних землевласників та землекористувачів, який у 2016 році виготовлений відповідачці ТзОВ «Експерт», він зазначений суміжним землекористувачем по межі А-Б спірної земельної ділянки площею 0,0516 га, проте при встановленні меж зазначеної земельної ділянки та закріпленні її меж межовими знаками він не був присутнім, оскільки його не було повідомлено про здійснення будь-ким цих дій.
19.11.2020 р. позивачем також подано до суду клопотання про витребування доказів. Проте, суд не приймає до уваги це клопотання, оскільки 11.11.2020 р. ухвалою Воловецького районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, тоді як із клопотанням про витребування доказів вчинити процесуальні дії у підготовчому провадженні позивач звернувся до суду після призначення справи до розгляду.
В судове засідання представник позивача - адвокат Рішко С.І. повторно не з`явився, в черговий раз надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання через його зайнятість у іншому суді.
У відповідності до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Водночас у матеріалах справи міститься заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі (а.с.80).
Відповідачка та її представник адвокат Кривка П.П. у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
У відповідності з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Судом встановлено, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.07.2006 року у справі № 2-149/2006 за ОСОБА_2 було визнано право власності на 5/8 частки житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки, що їх обслуговує, в АДРЕСА_1 .
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.10.2010 року по справі №2-242/10 вирішено: «Виділити ОСОБА_2 частку в будинковолодінні, а саме житлове приміщення загальною внутрішньою площею 67,25 кв.м. до якого входять дві кімнати площею 18,67 м.кв. та 11,15 м.кв., кухня площею 5,42, ванна площею 3,42 м.кв., котельня площею 7,32 кв.м., майстерня площею 15,52 кв.м., господарське приміщення сарай площею 8,5 кв.м. та земельну ділянку, що його обслуговує в АДРЕСА_1 ». Апеляційний суд Закарпатської області своїм рішенням від 21.01.2011 року вирішив: «Рішення Воловецького районного суду від 21 жовтня 2010 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Виділити ОСОБА_2 частку в будинковолодінні АДРЕСА_1 , а саме приміщення №№ 7-13, визначені у варіанті №2 звіту приватного підприємства «Експерт-сервіс» від 17 листопада 2009 року про оцінку домоволодіння. В позовних вимогах про стягнення з ОСОБА_1 компенсації вартості частки у майні та у виділенні у натурі ( на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,062 га ОСОБА_2 відмовити. В решті рішення суду залишити без змін».

28.07.2011 року рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області, справа № 2-274/2011 визнано право власності за ОСОБА_1 частини житлового будинку, а саме приміщення № 1-6 визначені у варіанті №2 звіту приватного підприємства «Експерт-сервіс».

11.05.2012 року Міжгірська селищна рада прийняла рішення № 185 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд». Пунктом 12.1 цього рішення передано безоплатно у власність громадянці ОСОБА_2 жительці АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,0516 га, яка знаходиться в межах населеного пункту в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку. 11.05.2012 року Міжгірська селищна рада прийняла рішення № 191 «Про затвердження розмірів земельної ділянки». Пунктом 1.1. цього рішення затверджено розміри земельної ділянки переданої у приватну власність для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_2 жительці АДРЕСА_2 , згідно кадастрового плану земельної ділянки, виконаного ДП «Закарпатгеодезцентр» (площею 0,0516 га).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 9104/160208/12 було постановлено визнати протиправними та скасувати пункт 12 рішення Міжгірської селищної ради від 11 травня 2012 року № 185 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд» та рішення Міжгірської селищної ради від 11 травня 2012 року № 191 «Про затвердження розмірів земельної ділянки».

Зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції встановлено, що підставою визнання протиправними вищевказаних рішень стало те, що дані рішення були прийняті селищною радою без попереднього складання проекту землеустрою на земельну ділянку.

Слід зауважити, що жодних висновків стосовно того, що підставою визнання протиправними вищевказаних рішень є те, що ОСОБА_2 порушує право ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування його 3/8 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , дана постанова суду не містить.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачка у відзиві посилається на те, що реєстрація її права власності на земельну ділянку проводилась вже у відповідності з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та на підставі рішення Міжгірської селищної ради № 118 від 11 листопада 2016 року «Про затвердження розмірів земельної ділянки».

Із огляду на наведене встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 з метою виправлення зазначеного у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 9104/160208/12 порушення, у 2016 році було замовлено та виготовлено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

Згідно із витягу технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_4 , її виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ» (ліцензія Державного комітету України із земельних ресурсів серії АГ № 583269 від 21.04.2011 р.). та погоджено директором ОСОБА_4 , сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 . До витягу технічної документації також додано копію кадастрового плану та додано технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у якому зазначено, зокрема п.п.1-4: місце розташування: АДРЕСА_3 ; площа земельної ділянки 0,0516 га; підставами для виконання робіт є договір на розроблення технічної документації № 157 від 21.07.2016 року; роботи, що повинні бути виконані: польові геодезичні роботи; роботи з встановлення меж земельної ділянки, складання кадастрового плану;виготовлення технічної документації, уведення земельно-кадастрової інформації на магнітні носії.( а.с.71-73).

Рішенням Міжгірської селищної ради за № 118 від 11 листопада 2016 року «Про затвердження розмірів земельної ділянки» затверджено розміри земельної ділянки, яка надається у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_2 жительці АДРЕСА_2 , згідно кадастрового плану земельної ділянки, виконаного ТзОВ «ЕКСПЕРТ» (площею 0,0516 га) та дозволено організаціям, які мають відповідні ліцензії видати свідоцтво на право власності на земельну ділянку.(а.с.70).

Матеріали справи свідчать про те, що будь - яких підстав вважати, що рішення Міжгірської селищної ради за № 118 від 11 листопада 2016 року, суперечить вимогам законодавства, немає. До суду не надано доказу, що зазначене рішення було прийняте з порушенням вимог закону.

Суд констатує, що відповідачкою ОСОБА_2 щодо оформлення права власності на земельну ділянку (площею 0,0516 га) дотримано процедуру, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю, а саме: рішення Міжгірської селищної ради за № 118 від 11 листопада 2016 року «Про затвердження розмірів земельної ділянки» та технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виконана ТзОВ «ЕКСПЕРТ».

Згідно з ч.ч. 1-4 статті 120 ЗК України, передбачено у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Таким чином, відповідачкою ОСОБА_2 набуто право на земельну ділянку (площею 0,0516 га) відповідно до вимог ст. 120 ЗК України.

Доводи позивача викладені у відповіді на відзив відносно того, що у збірному кадастровому плані суміжних землевласників та землекористувачів, який у 2016 році виготовлений відповідачці ТзОВ «Експерт», він зазначений суміжним землекористувачем по межі А-Б спірної земельної ділянки площею 0,0516 га, проте при встановленні меж зазначеної земельної ділянки та закріпленні її меж межовими знаками він не був присутнім, оскільки його не було повідомлено про здійснення будь-ким цих дій також не підтверджені належними та обґрунтованими доказами.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 ЗК України.

У відповідності до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд констатує, що твердження позивача проте, що за відповідачкою ОСОБА_2 безпідставно зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га, оскільки позивачу в такому разі залишається земельна ділянка для обслуговування його 3/8 частин цього житлового будинку площею 0,014 га, що складає 1/5 чи 1,6/8 частину не підтверджені, оскільки доказів звернення позивача до відповідних органів з метою приватизації земельної ділянки для обслуговування його 3/8 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 та відмови в цьому подано не було. Зазначені посилання позивача на порушення відповідачкою його права на користування належною йому земельною ділянкою ґрунтується на припущеннях.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не було долучено до матеріалів справи оспорюваного свідоцтва про право власності серія та номер 7084768, яке він просить скасувати, та ним не заявлялось клопотання щодо витребування судом зазначеного свідоцтва.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із досліджених судом матеріалів справи, встановлено, що позивачем не доведено, що будь-якими діями ОСОБА_2 порушується або може бути порушене його право власності на земельну ділянку для обслуговування 3/8 частин цього житлового будинку. На підтвердження доводів щодо невідповідності конфігурації земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , позивач не заявляв клопотань щодо необхідності проведення геодезичних досліджень, необхідність проведення експертизи щодо визначення конфігурації земельної ділянки площею 0,0516 га. за адресою в АДРЕСА_1 (в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне). Тобто, позивач, діючи всупереч вимозі ст. 81 ЦПК України не доводить порушення його права на користування належною йому земельною ділянкою для обслуговування його 3/8 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Щодо подання позову в межах строків позовної давності суд обґрунтовує наступні обставини.

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). На підставі положень частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб`єктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Правило ч.1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, за кого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.06.2020 року. При цьому, твердження позивача про те, що про реєстрацію земельної ділянки (площею 0,0516 га) за відповідачкою та про видачу їй свідоцтва про право власності, йому стало відомо лише в травні 2020 році, не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки позивачем не було доведено строку, за якого йому стало (могло стати) відомо про порушення права. Із наведеного, суд вважає, що строк позовної давності в даному випадку є пропущеним.

Однак, враховуючи встановлені обставини, в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачкою вимог законодавства при оформлені права власності на належну їй земельну ділянку, площею 0,0516 га, та порушення відповідачкою внаслідок цього будь-яких прав чи інтересів позивача, тому в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності щодо земельної ділянки слід відмовити за недоведеністю.

У випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову ( ч.9 ст. 158 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки; свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності щодо земельної ділянки -відмовити.

Скасувати забезпечення позову згідно ухвали судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.06.2020 року у виді заборони суб`єкта державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,0516 га з кадастровим номером :01:004:0027, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення через Воловецький районний суд Закарпатської області або безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення буде складено 24.12.2020 року.

Суддя Софілканич О.А.