Провадження № 2/127/1960/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 18.11.2012 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , але життя не склалось і шлюб був розірваний. Від шлюбу мають двох синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на утримання синів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дітьми повноліття.
19.01.2017 року ОСОБА_3 одружився вдруге з ОСОБА_8 , але спільне життя не склалось і з червня 2017 року шлюбні стосунки припинились. 16.08.2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб було розірвано. Від шлюбу народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 24.10.2017 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за заявою ОСОБА_7 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частки заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даним наказом були також стягнуті з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частки заробітку щомісячно з 19.10.2017 року і до досягнення трирічного віку дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
03.10.2018 року ОСОБА_3 втретє зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 ). Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дочка ОСОБА_12 .
Відповідно до зазначених вище судових рішень аліменти з ОСОБА_3 стягуються в частках, але, на даний час контракт з військовою частиною 29.07.2019 року закінчився і з того часу позивач офіційно не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості. Нарахування аліментів проводиться з середньої заробітної плати відповідно до даних статистики, а це великі суми, які позивач не в змозі сплачувати.
Просив суд, змінити спосіб стягнення з ОСОБА_3 аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суму та стягнути їх в наступному розмірі: 1200 грн. на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1200 грн. на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1200 грн. на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 500 грн. на утримання ОСОБА_5 до 19.04.2020 року.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала, просила суд її задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог.
Відповідачка ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала суду телефонограму, відповідно до якої, в судове засідання з`явитись не може.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки ОСОБА_7 , на підставі наявних в справі доказів.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 18.11.2012 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Від сумісного проживання в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають двох синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 26.11.2013 року та серії НОМЕР_3 від 26.11.2013 року (а.с.6-7).
18.12.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на утримання синів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дітьми повноліття (а.с.8).
19.01.2017 року ОСОБА_3 одружився вдруге з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 03.10.2018 року (а.с.12).
Від сумісного проживання в шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 25.04.2017 року (а.с.10).
16.08.2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2018 року (а.с.11).
24.10.2017 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за заявою ОСОБА_7 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частки заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даним наказом були також стягнуті з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частки заробітку щомісячно з 19.10.2017 року і до досягнення трирічного віку дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).
03.10.2018 року ОСОБА_3 втретє зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 19.01.2017 року (а.с.9).
Від сумісного проживання в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_3 та ОСОБА_13 народилась дочка ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 03.01.2019 року (а.с.13).
Позивач мотивує свої позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів тим, що відповідно до витягу з наказу № 169 від 29.07.2019 року командира військової частини НОМЕР_8 Національної гвардії України припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби ОСОБА_3 у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.49). А також тим, що відповідно до довідки № 278 від 23.08.2019 року ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітний в Слав`янському МЦЗ з 14.08.2019 року (а.с. 50).
Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).
Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, аліменти які стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2015 року та на підставі судового наказу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2017 року на неповнолітніх дітей та дружину до досягнення дитиною 3 річного віку, стягується саме у часті за вибором позивачки ОСОБА_4 та заявниці ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч.3 ст. 181 СК України.
Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Позивач ОСОБА_3 сплачує мінімальний розмір аліментів визначений у частці, а саме 1/3 частку на 2 синів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також ј на сина ОСОБА_16 .
Сплата аліментів на утримання трьох дітей по 2/12 частки від заробітку (доходу) на кожну дитину, разом буде становити 6/12 часток від заробітку (доходу) платника аліментів, тобто Ѕ частка яка є законною та передбачена СК України.
Крім того, стягнення 1/6 частки на утримання ОСОБА_7 є тимчасовим стягненням, яке триватиме до 19.04.2020 року і не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на положення ст. ст. 141,180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає що при зверненні з даним позовом, позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки відповідно до ст. 181 СК України зміна способу стягнення аліментів є правом того з батьків, з ким проживає дитина.
А оскільки, в силу вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, даний позов задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, згідно ст. ст. 80,84,141,179,180-183,185, 192 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-81,137, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей- відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 05.02.2020 року.

Суддя: