Провадження № 2/161/433/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2016 року між сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки грошей у сумі 300 000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач ОСОБА_2 написала розписку, у якій підтверджує факт отримання у борг грошей. При цьому, відповідач зобов`язувалася повернути грошові кошти до 20 серпня 2018 року. Станом на день звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконала. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання відповідачем зобов`язань за договором позики між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_2 . Останні належним чином не виконали взяті на себе зобов`язання. Таким чином, за вищевказаним договором позики утворилась заборгованість в сумі 300 000 грн. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в сумі 300 000 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, а подали до суду заяви про визнання позову, просили розгляд справи провести у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 20 серпня 2016 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 гроші в сумі 300 000 грн., вказана обставина підтверджується розпискою (а.с. 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позикодавець свої зобов`язання перед позичальником виконала, передала останній грошові кошти в розмірі 300 000 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою (а.с. 4).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У ч. 2 ст. 543 ЦК України вказується, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Поручитель ОСОБА_3 , як солідарний боржник, зобов`язаний погасити борг перед ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 300 000 грн., а тому з відповідачів слід стягнути солідарно в користь позивача суму позики.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 27 вересня 2019 року, при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в сумі 3 000 грн.

Оскільки відповідачами визнано позов до початку розгляду справи по суті, тому заява представника позивача про повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при звернені з позовом до суду підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 526, 543, 554, 599, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 300 000 (триста тисяч) грн.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при звернені з позовом до суду згідно квитанції № 0.0..1 від 27 вересня 2019 року в сумі 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.01.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська