ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1509/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/404/19 Категорія: 307010000 Калієвський І. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Сіренко Ю.В. Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - приватний нотаріус Маньківського районного нотаріального округу Завірюха О.В., Маньківська державна нотаріальна контора ГТУ юстиції у Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Забальського Ю.П. на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 17.06.2020 (ухвалене об 11 год. 58 хв. у залі судових засідань Маньківського районного суду, повний текст складено 25.06.2020, суддя в суді першої інстанції Калієвський І.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Маньківського районного нотаріального округу Завірюха Оксана Василівна та Маньківська державна нотаріальна контора ГТУ юстиції у Черкаській області, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 06.02.2016 приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В. на нотаріальному бланку НАР 749768 і зареєстрований в реєстрі за №95.

В обґрунтування вказано на те, що позивач ОСОБА_1 є дочкою від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших рідних дітей у ОСОБА_3 не було. Після його смерті відкрилася спадщина і позивач, як спадкоємиця першої черги, 19.08.2016 звернулась до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізналась, що 20.04.2016 за №132 була заведена спадкова справа після смерті її батька, із заявою про прийняття спадщини на все майно звернулась дружина померлого - ОСОБА_2 , заповіт на яку був посвідчений 06.02.2016 приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В. (спірний заповіт).

Позивач зазначає, що вона була єдиною рідною дитиною спадкодавця, мала з ним хороші родинні відносини. Він весь час її матеріально підтримував. Наприкінці літа, початку осені 2008 року, спадкодавець придбав квартиру АДРЕСА_1 . Спадкодавець завжди казав позивачу, що ця квартира буде належати їй. В проміжках між навчанням позивач проживала разом з батьком за вказаною адресою і була там зареєстрована з 11.03.2009 по 09.09.2009.

08.12.2015 у спадкодавця виявили тяжке онкологічне захворювання. З 02.02.2016 по 05.02.2016 спадкодавець знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер» Черкаської обласної ради. Він отримав курс поліхіміотерапії та симптоматичне лікування. Хворий страждав постійними болями та потребував знеболювальної терапії. 05.02.2016 спадкодавця було виписано як безнадійно хворого під нагляд лікаря онколога. Позивач вважає, що 06.02.2016 під час засвідчення спірного заповіту, її батько знаходився під впливом тяжкої хвороби, від якої він і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не міг належним чином керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

Цими обставинами з корисливих мотивів скористалась дружина спадкодавця, відповідач ОСОБА_2 , яка у змові з приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., незаконно засвідчила спірний заповіт.

Так в тексті заповіту місце його складання вказано: «Селище Маньківка Маньківський район Черкаська область, Україна», без зазначення конкретного місця де був складений заповіт, що суперечить вимогам Закону.

Текст спірного заповіту виготовлений шляхом комп`ютерного друку та має такий зміст: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, в тому числі квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 2,1222 га., кадастровий №:02:003:0209, розташована на території Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області, заповідаю ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

В тексті заповіту не зазначено населений пункт, в якому розташована «квартира АДРЕСА_1 », проте точно вказано розмір земельної ділянки, та кадастровий номер, який зазвичай складно піддається запам`ятовуванню. Більш того, заповідач за життя не був фаховим юристом та не володів юридичною термінологією, і йому не були властиві вирази, які містяться у заповіті, також заповідач навряд чи міг назвати по пам`яті точний розмір та кадастровий номер земельної ділянки. У заповіті не вказано автомобілі, а також інші земельні ділянки, що йому належали і на які він мав право. Акцент у заповіті було зроблено саме на те майно, що найбільше цікавило відповідача. Саме з огляду на це нотаріусом було зроблено виділення курсивом у тексті заповіту. Дану обставину підтверджує лист Маньківської державної нотаріальної контори від 23.03.2017 №626/01-16, згідно якого 18.10.2016 ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на два автомобілі, які в заповіті не згадувались. Можливо особам, що складали та засвідчували заповіт, про їх існування не було відомо. Зазначене свідчить про те, що текст заповіту складався не заповідачем, а іншими особами.

Зазначені обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 17.06.2020 позовні вимоги у справі залишено без задоволення, оскільки доводи позивача не знайшли підтвердження наданими доказами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Забальський Ю.П. подав 11.08.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що суд помилково відхилив доводи позивача про те, що спірний заповіт не відповідає за формою та змістом вимогам законодавства, адже в Журналі (книзі) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори за період з 10.02.2015 по 02.12.2017 відсутній запис про виклик нотаріуса для посвідчення спірного заповіту. Суд невірно оцінив показання свідків щодо неможливості заповідача бути присутнім в нотаріальній конторі за станом здоров`я.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маньківського РУЮ у Черкаській області, 26.02.2016 складено актовий запис №27 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_3 на час його смерті.

Згідно заповіту, складеного 06.02.2016 ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Маньківського РУЮ Завірюхою О.В., зареєстрований в реєстрі за №95, ОСОБА_3 зробив заповідальне розпорядження, згідно якого висловив свою волю, щоб все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 2,1222 га кадастровий №:02:003:0209, розташована на території Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області заповів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11 т.1).

Вказаний заповіт оспорює позивач у справі, зазначаючи, що він складений з порушенням вимог закону щодо форми та посвідчення, а також при його складенні спадкодавець не міг розуміти своїх дій та керувати ними внаслідок хвороби.

Правовідносини між сторонами справи, які ґрунтуються на вказаних фактичних обставинах, мають таку правову регламентацію.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Крім того, згідно вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Отже заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Таким чином дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Вказане слідує з практики ВС у поставної від 27.02.2020 у справі №761/19304/17.

Одночасно ст.41 ЗУ «Про нотаріат» (про що вказує позивач у справі) встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи в приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, або коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть вчинятися поза вказаними приміщеннями.

Згідно п.1.3 ст.1 Глави 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, у заповіті зазначаються час та місце складання заповіту, дата та місце народження заповідача.

Відповідно ч.ч.2,3 Глави 1 Порядку нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за №1318/18613 (із змінами).

У даній справі позивач стверджує, що спірний заповіт за змістом не відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, його посвідчено не в приміщенні нотаріальної контори, що належним чином не застережено, заповідач не міг за станом здоров`я здійснити заповідальне розпорядження, адже не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому з дослідженого судом заповіту вбачається, що він складений у письмовій формі, містить: місце, час та дату його складення , прізвище ім`я та по батькові заповідача та спадкоємця, зазначено дату та місце народження заповідача, місце його проживання, ідентифікаційний номер, саме заповідальне розпорядження спадкодавця, підпис спадкодавця, особу, яка посвідчувала заповіт із її підписом, дані про встановлення дієздатності заповідача, реєстрацію в реєстрі.

Отже посилання позивача на те, що зміст заповіту не відповідає вимогам законодавства є необґрунтованими, адже не відповідає обставинам справи.

Крім того, вказівка на те, що спадкодавець не міг сформулювати заповіт відповідного змісту (навести точні цифрові значення номерів, застосовувати невластиві його мови словесні вирази тощо) сама по собі не може свідчити про недійсність заповіту, адже на момент його складення заповідач мав змогу використовувати відповідні правовстановлюючі документи на майно, що ввійде в склад спадщини, які містять дані, що дозволяють точно його ідентифікувати. Також заповідач міг отримувати поради та роз`яснення, скористатися юридичною допомогою, а також завчасно самостійно визначити те, якими саме виразами буде оформлено його заповідальне розпорядження.

Не можна погодитися із вказівкою позивача, викладеною як у позові так і в апеляційній скарзі, про те, що заповіт посвідчувався на межами робочого місця нотаріуса, однак відповідного запису в Журналі (книзі) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори не міститься, адже такого застереження спірний заповіт не містить. Отже він мав бути складений у приміщенні нотаріальної контори, що не потребує виконання запису про виїзд нотаріуса. Доказів того, що за станом здоров`я заповідач не міг бути доставлений до нотаріальної контори для складення заповіту, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд констатує, що позивачем не надано також доказів того, що за станом свого здоров`я заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складенні спірного заповіту. Відповідні доводи є припущеннями позивача. Наявність в особи тяжкої хвороби та больового синдрому не може безсумнівно свідчити про неможливість такої особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за відсутності відповідного висновку експертизи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даному випадку висновком судово-психіатричного експерта №114 від10.03.2020 (а.с.137-140 т.2) встановлено, що у ОСОБА_3 на час укладення ним заповіту ІНФОРМАЦІЯ_5 не відмічалося проявів хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності, а виявлялися астенічні розлади у зв`язку із злоякісним утворенням черевної порожнини в термальній стадії, при відсутності церебрально-органічної симптоматики, інтелектуального зниження, розладів свідомості і проявів дезорієнтації - що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Посилання скаржника на те, що зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків мають бути відхилені, адже об`єктивно підтвердити існування такого стану в особи лише на основі його сприйняття сторонніми не можливо. Точну оцінку, за обставин цієї справи, могло бути надано лише експертом з відповідного виду спеціальних знань на основі дослідження усіх медичних та інших даних про особу спадкодавця.

Інших доводів, які б свідчили про неправильність вирішення спору у справі судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 17.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 17.06.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Маньківського районного нотаріального округу Завірюха Оксана Василівна та Маньківська державна нотаріальна контора ГТУ юстиції у Черкаській області, про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 08.09.2020.

Суддя-доповідач

Судді