Справа № 573/1351/20
Номер провадження 2/573/349/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

18 грудня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що за рішенням Білопільського районного суду від 29 квітня 2020 року його 10 липня 2020 року поновлено на посаді кур`єра у відповідача та того ж дня звільнено наказом №4 у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці. Позивач вважає, що його звільнення відбулося без додержання передбаченого законом порядку і строків та без врахування наявних обставин і переважного права залишитися на роботі, без надання йому гарантій щодо працевлаштування на іншу роботу. Крім того, в отриманій трудовій книжці стоять підписи, які не є підписами відповідача, а отримані ним документи про звільнення протиправно підписані іншими особами, які хоча і пов`язані з діяльністю відповідача, але не мають відносин до індивідуальних трудових правовідносин між ним і відповідачем. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить поновити його на роботі та стягнути заборгованість по заробітній платі за вимушений прогул.

04 серпня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено її до розгляду.

Ухвалою судді від 04 серпня 2020 року витребувано у відповідача належним чином завірені копії: наказу про скорочення посади кур`єра, колективного (трудового) договору та правил внутрішнього трудового розпорядку, довідку про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1

27 серпня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дрозденко М.М. подав відзив на позовну заяву, яку вважає необґрунтованою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Конорєв В.О. позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, його інтереси представляв адвокат Дрозденко М.М., який позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, що викладені ним у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України ).

У відповідності до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення (п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду №725/3265/18 від 18.11.2020.

Отже, вирішуючи спір між роботодавцем ФОП ОСОБА_2 та працівником ОСОБА_1 з приводу звільнення останнього з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності штату, суд повинен встановити таке:

- чи мало місце скорочення чисельності або штату працівників,

- чи своєчасно, тобто не пізніше ніж за два місяці, персонально попереджений ОСОБА_1 про подальше вивільнення,

- чи було запропоновано ОСОБА_1 при вивільненні всі вакантні посади на підприємстві.

Судом встановлено, що наказом №3 від 10 липня 2020 року за підписом в.о. ФОП " ОСОБА_2 " ОСОБА_5 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 21 жовтня 2019 року №15 та поновлено його на посаді кур`єра у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на підставі рішення Білопільського районного суду від 29 квітня 2020 року. З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений 10 липня 2020 року (а. с. 6).

Наказом №4 від 10 липня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади кур`єра у зв`язку зі скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, підстава: наказ №11 від 15 серпня 2019 року та акт про відсутність вакантних посад від 10 липня 2020 року, про що було ознайомлено позивача 10 липня 2020 року (а. с. 7).

Як вбачається із акту від 10 серпня 2019 року, цього дня відбулося засідання трудового колективу ФОП " ОСОБА_2 ", де прийнято рішення про внесення змін до штатного розпису шляхом скорочення посади кур`єра, яку на той час обіймав ОСОБА_1 , та введення посади укладальника-пакувальника хлібобулочних виробів, що було зумовлено виробничою необхідністю (а. с. 43 ).

15 серпня 2019 року ОСОБА_6 , який виконував обов`язки ФОП " ОСОБА_2 ", видано наказ «Про скорочення посади», яким внесені зміни до штатного розпису ФОП " ОСОБА_2 " з 15 серпня 2019 року шляхом скорочення посади кур`єра та введенням посади укладальника-пакувальника. Також зазначено про те, що не пізніше ніж за два місяці необхідно попередити працівника ОСОБА_1 , який обіймав посаду кур`єра, про можливе вивільнення та запропонувати йому переведення за його згодою на іншу вакантну посаду. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи до скорочення відповідного працівника та звільнити його за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення провести відповідно до вимог діючого законодавства (а. с. 42).

15 серпня 2019 року складено акт про те, що ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки ФОП " ОСОБА_2 ", ознайомив ОСОБА_1 з наказом №11 від 15 серпня 2019 року та можливе звільнення за 2 місяці з роботи, запропонував йому посаду укладальника-пакувальника, але від ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовився, текст був зачитаний в присутності ОСОБА_1 , бухгалтера ОСОБА_8 та слюсаря-ремонтника ОСОБА_9 і 15 серпня 2019 року направлено поштою позивачу (а. с. 41).

Тобто з наказом про скорочення посади кур`єра ОСОБА_1 був ознайомлений 15 серпня 2019 року, що підтверджується актом від 15 серпня 2019 року (а. с. 41).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що із вказаним наказом він дійсно ознайомлений не пізніше ніж за два місяця до звільнення 10 липня 2020 року.

Окрім того, факт ознайомлення ОСОБА_1 із вказаним наказом більше ніж за два місяці до звільнення підтверджується і рішенням Білопільського районного суду від 29 квітня 2020 року (а. с. 44-48).

Із акту від 10 липня 2020 року вбачається, що згідно із штатним розписом посада кур`єра у відповідача відсутня. При появі вакантної посади, а саме кур`єра, першочергово буде запропоновано ОСОБА_1 . Під актом маються підписи бухгалтера ОСОБА_8 , механіка ОСОБА_10 та слюсара-ремонтника ОСОБА_9 (а. с. 26).

На момент поновлення на роботі ОСОБА_1 та звільнення його з роботи 10 липня 2020 року посади кур`єра, яку він займав до звільнення, вже не існувало, будь-яких інших вакантних посад у ФОП " ОСОБА_2 " теж не було (а. с. 50, 52, 55).

Отже судом встановлено, що скорочення посади кур`єра, яку обіймав ОСОБА_1 , у відповідача відбулося у законний спосіб у зв`язку з виробничою необхідністю, про скорочення посади він був попереджений персонально та своєчасно не менш ніж на 2 місяці до звільнення, будь-яких вакантних посад на момент звільнення ОСОБА_1 у відповідача не було, а тому суд зазначає, що порушень норм трудового законодавства при звільненні з роботи ОСОБА_1 відповідачем допущено не було.

Представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий неуповноваженою особою ОСОБА_6 , наказ про скорочення посади кур`єра від 15 серпня 2019 року є незаконним, що встановлено рішенням Білопільського районного суду від 28 квітня 2020 року.

Але зазначене спростовується довіреністю від 05 серпня 2019 року, що засвідчена нотаріусом, якою фізична особа-підприємець ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 бути його представником та діяти від його імені (а. с. 23-24).

Окрім того, рішенням Білопільського районного суду від 29 квітня 2020 року, яким ОСОБА_1 був поновлений на роботі 10 липня 2020 року, не встановлена незаконність наказу про скорочення посади кур`єра. Ним встановлено, що звільнення ОСОБА_1 відповідачем 21 жовтня 2019 року відбулося у період його тимчасової відсутності і йому не була запропонована вакантна посада (а. с. 44-48).

З огляду на недоведеність ОСОБА_1 обґрунтованості позовних вимог суд не вбачає підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст складений 23 грудня 2020 року.

Суддя