Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 490/3925/19

провадження № 61-13546св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА»,

треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

провівши у порядку письмового провадження розгляд заяви представника ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА», треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про визнання недійсними електронного аукціону, протоколу електронного аукціону та договору купівлі-продажу квартири, яка продана на аукціоні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Коломієць В. В., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

16 травня 2019 року представник ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що зазначена квартира є єдиним місцем для проживання неповнолітнього сина, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2019 року у складі судді Чулуп О. С. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що у заяві не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених у частині третій статті 151 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_5 , задоволено. Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову.

Заяву представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, власником спірної квартири є відповідач. Позивач та її неповнолітній син у травні 2019 року були зняті з реєстраційного обліку у спірній квартирі на підставі заяви нового власника житла. Наведені обставини вказують на можливу загрозу істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Спосіб забезпечення позову відповідає вимогам процесуальних норм, є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує права інших учасників процесу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що обраний апеляційним судом спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння і користування вказаним майном, що може призвести до безпідставного заподіяння збитків, та незабезпечення балансу інтересів та рівності сторін у цивільному судочинстві. Спірна квартира з 23 квітня 2018 року не належала на праві власності ОСОБА_1 , оскільки її власником було Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»). У позивача відсутні будь-які документи, які б свідчили про те, що попередній власник квартири ПАТ «Дельта Банк» надало дозвіл позивачу на проживання у спірній квартирі. ОСОБА_1 не є власником квартири та не має жодних документів, що надають їй право користування чужою власністю. Якщо судом у майбутньому буде прийнято рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, то це не вплине на права позивача, оскільки вона не стане її власником та не отримає дозволу на проживання у ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, оскільки невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду. На час вчинення правочинів щодо спірної квартири був незаконно прихований факт реєстрації у квартирі родини ОСОБА_1 , в тому числі неповнолітнього сина.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано виділені матеріали цивільної справи із Центрального районного суду міста Миколаєва.

02 жовтня 2019 року виділені матеріали № 490/3925/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов правильного висновку про ненадання позивачем відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, не вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб.

Скасовуючи судове рішення місцевого суду, апеляційний суд не надав оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, жодним чином необгрунтував їх невідповідність, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Також поза увагою апеляційного суду залишилося те, що власником спірної квартири з 23 квітня 2018 року було ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується договором купівлі-продажу цієї квартири.

У подальшому спірне нерухоме майно було продано на електронних торгах ОСОБА_3 , що також підтверджується договором купівлі-продажу від 24 квітня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. та зареєстрованим у реєстрі за № 323.

Згідно з пунктом 1.2 цього договору нерухоме майно належить продавцю ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі договору іпотеки, посвідченого 26 березня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Ю. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 87. Право власності продавцю на нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 квітня 2018 року.

З огляду на викладене, квартира АДРЕСА_1 на час її реалізації на електронних торгах належала на праві власності ПАТ «Дельта Банк», а на час накладення на неї арешту - ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції безпідставно скасовано судове рішення місцевого суду, яке відповідає закону, то судове рішення апеляційного суду необхідно скасувати із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 червня 2019 року скасувати, а ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2019 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська