Дата документу 03.02.2020
Справа № 501/153/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області подання старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко Ольги Миколаївни (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ) про звернення стягнення на майно боржника

учасники справи:

представники заявника: Паршенко О.О., Чехоніна ОСОБА_3 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне та

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М. звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на незареєстроване в установленому порядку майно боржника, згідно якого просить суд вирішити питання щодо звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме житлові будинки під літ.А та Б, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М. знаходиться виконавче провадження №50886218 з примусового виконання виконавчого напису №823 виданого 20.05.2011 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 167148,10 грн. та Постанови про стягнення виконавчого збору №ВП 50758215, виданої 22.12.2018 року Чорноморським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України виконавчого збору в розмірі 36 389,47 грн.

Заявник вказує в поданні, що боржник не виконує рішення суду і відповідні постанови державного виконавця, на виклики державного виконавця не з`являється, не надає інформацію про свої доходи та майно, тощо.

Відповідно до інформації КП БТІ ОСОБА_1 належить житловий будинки під літ.А та Б, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника №44746277 від 15.03.2019 року та технічного паспорту на будинок №323-19/ОД від 11.04.2019 року будинки під літ.А та Б, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 збудовані самочинно, не введені в експлуатацію загальною площею 381,9 кв.м. Дозвільних документів не надано, технічний стан будинку незадовільний, площа земельної ділянки не визначена, земельна ділянка знаходиться в користуванні.

На підставі викладеного державний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням.

В судовому засіданні старший державний виконавець Паршенко О.О. та начальник Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Чехоніна Т.І. підтримали подання з підстав, викладених у ньому.

Інші сторони в судове засідання не з`явились.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи.

На виконанні у старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко О.М. знаходиться виконавче провадження №50886218 з примусового виконання виконавчого напису №823 виданого 20.05.2011 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 167148,10 грн. (а.с.4) та Постанови про стягнення виконавчого збору №ВП 50758215, виданої 22.12.2018 року Чорноморським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України виконавчого збору в розмірі 36 389,47 грн. (а.с.6, 7).

Відповідно до інформації КП БТІ ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.10).

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника №44746277 від 15.03.2019 року (а.с.17-18) та технічного паспорту на будинок №323-19/ОД від 11.04.2019 року (а.с.19-23), будинки під літ.А та Б, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 збудовані самочинно, не введені в експлуатацію, загальною площею 381,9 кв.м. Дозвільних документів не надано, технічний стан будинку незадовільний, площа земельної ділянки не визначена, земельна ділянка знаходиться в користуванні.

Відповідно до відповіді від ДФС України, Пенсійного фонду України, відомості про джерела доходів та транспортних засобів боржника ОСОБА_1 - відсутні (а.с.36-38).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Частинами 3 та 4 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч.2 ст.331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положенням ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом та виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності наступних умов:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно;

- належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання державного виконавця, покладається на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Разом з тим державним виконавцем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище умов.

Суд вважає, що сам по собі факт розміщення будівель під літ.А та Б на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні боржника, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на таку будівлю, зважаючи на вищенаведені та наступні положення чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч.2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Частинами 3 та 4 статті 375 ЦК України встановлено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому, суд може визнати за особою право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, якщо це не порушує права інших осіб та лише на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, що передбачено ч.5 ст.376 ЦК України.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено обґрунтованості подання та наявності передбачених законом підстав для звернення стягнення на вказану в поданні будівлі, як на нерухоме майно боржника - житлові будинки під літ.А та Б, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване за ним в установленому законом порядку.

Частиною 10 ст.440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.11 ст.440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.440 ЦПК України, ст.ст.18, 50, 51, 63 Закону України «Про виконавче провадження»

ПОСТАНОВИВ:

1. У поданні старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Паршенко Ольги Миколаївни (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ) про звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме житлові будинки під літ.А та Б, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

3. Повний текст ухвали виготовлено 03 лютого 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко