КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9544/2020
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Волкової С.Я. в м. Київ 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» про стягнення моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що є особою з інвалідністю ІІ групи, має проблеми зі здоров?ям і періодично проходила лікування у поліклініці № 1 Солом?янського району, зараз КНП «Консультативно-діагностичний центр Солом?янського району м. Києва», при зверненні позивача до даної установи зі скаргами на кровотечу з січового міхура її відмовились лікувати. З 2012 року позивач відвідувала уролога ДЦ ОСОБА_2 , так як у неї були камені в нирках, однак її відмовлялись оперувати.

Лише у лютому 2017 року при переведенні позивача до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва її прооперував хірург ОСОБА_3 , операція пройшла не дуже успішно, приймати позивача після операції лікар тричі відмовився. У травні 2017 року позивач зробила УЗД, після чого виявилося, що у позивача є два камені у лівій нирці - 1,3 см. та 0,5 см., таким чином, хірург два камені видалив, а два залишив. Після звернення до головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва отримала відповідь, що операція пройшла «на вищому рівні», проте інший лікар їй відповів, що «можливо ОСОБА_4 на замітив, можливо помилився».

Вказувала, що вона вирішилась на серйозну операцію задля покращення стану свого здоров?я, проте лікарі невідповідально поставились до цього питання і зробили помилку, яка може коштувати їй життя. Вона є пенсіонером, їй обіцяли, що зроблять операцію за бюджетні кошти, чого так і не сталось. Вищевказані дії лікаря ОСОБА_3 грубо порушують вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 39 Основ законодавства України про охорону здоров?я, ч. 3 ст. 6, ст. 20 Етичного кодексу лікаря України. Таким чином, непрофесійними та некваліфікованими діями лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва їй завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, які були завдані шляхом ненадання якісної медичної допомоги, та відсутності покращення стану здоров?я, а також даремному витрачанні грошових коштів на операцію, яка була виконана неякісно.

На підставі вищевикладеного просила стягнути з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним і необґрунтованим, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що є інвалідом ІІ групи, ветераном праці, має проблеми зі здоров?ям, зокрема в зв`язку із утворенням каменів в лівій нирці двічі проходила стаціонарне лікування у Олександрівській лікарні. 02 лютого 2017 року її оперував хірург ОСОБА_3 , видаливши два камені 6 см. і 0,5 смт., але стан її не покращувався, болів лівий бік нирки. В травні 2020 року в ДЦ м. Києва вона зробила УЗІ і виявила, що в лівій нирці після операції залишено два камені 1,3 см. і 0,5 см. На її запитання, як це сталося, в Олександрівській лікарні її повідомив інший лікар, що можливо, ОСОБА_4 не помітив, або помилився, а через декілька днів прийшла письмова відповідь, що операція зроблена на вищому рівні, без зазначення про камені, що залишились.

В зв`язку з цим вона була змушена звернутися з позовом до Олександрівської лікарні, лікарня надала довідку, що ОСОБА_3 не є їх працівником, але чиїм працівником він є, також не повідомила. Вона звернулася в Департамент охорони здоров?я м. Києва для вирішення ситуації, але голова комісії зібрала консиліум з 15 осіб, в якому не було жодного уролога, її не запросили, і надали відповідь, що «операція зроблена на вищому рівні», при цьому висновок комісії не підписано 4 членами комісії. Епікриз наданий ним у скороченому стані, без аналізів і УЗІ, в епікризі їй також надано рекомендацію самій зробити в інституті урології аналіз видаленого каменя.

Зазначала, що нею подано скаргу до Вищої ради правосуддя на суддю Підпалого В.В., який більше року не міг розглянути її справу і заявив самовідвід, як вона вважає, через те, що її представник дав судді хабаря.

Вказувала, що після перерозподілу справи і передачі її іншому судді Волковій С.Я. справа також не розглядалася впродовж шести місяців, суддя справу розглядала формально, не вирішила її клопотання, порушувала її права, вказавши в рішенні, що оскільки позивачем не написано скаргу до Міністерства охорони здоров?я на рішення консіліуму, вона фактично з ним погодилася. Вважає, що не повинна була цього робити, оскільки вже звернулася з позовом до суду, який і повинен був вирішити спір.

Від відповідача Комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що безпідставними є вимоги позивача саме до КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва», працівником якого лікар ОСОБА_3 не є, а твердження щодо непрофесійних та некваліфікованих дій лікарів відповідача, якими нібито завдано моральну шкоду позивачу, що полягає у її душевних стражданнях, які були завдані шляхом ненадання якісної медичної допомоги та відсутністю покращення стану здоров?я, є недостовірними і також безпідставними.

Позивач ОСОБА_1 направила відповідь на відзив на апеляційну скаргу, наполягаючи на тому, що рішення є незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач скористалася своїми правами на охорону здоров?я, правом оскарження неналежного, на її думку, надання їй медичної допомоги в умовах Олександрівської клінічної лікарні м. Києва шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги, висновок клініко-експертної оцінки в установленому законодавством порядку не оскаржила, з метою проведення клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги клініко-експертною комісією Міністерства охорони здоров?я України з відповідною заявою до Міністерства не зверталася, отже погодилась з таким висновком. За таких обставин позовні вимоги суд визнав необґрунтованими і в судовому засіданні не доведеними. Твердження позивача, що не професіональними та некваліфікованими діями лікаря медичного закладу їй була заподіяна шкода, суд вважав недоведеними, оскільки такі твердження спростовані в судовому засіданні висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до головного лікаря Олександрівської лікарні, в якій просила видалити камені з лівої нирки (а. с. 8).

На а. с. 10 знаходиться копія виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 6100257 від 13 лютого 2017 року, підписана лікуючим лікарем ОСОБА_3. та заступником відділенням урології ОСОБА_5 , згідно якого ОСОБА_1 надійшла до стаціонару 24 січня 2013 року, виписана 13 лютого 2017 року із діагнозом рак січового міхура, стадія 1, клінічна група 3. Стан після радикального хірургічного лікування (2013). Сечокамяна хвороба: коралоподібний камінь лівої нирки. Хвора поступила в І-е урологічне відділення в плановому порядку для виконання хірургічного лікування, обстеження проведене в повному обсязі згідно стандартів дообстеження урологічних хворих для проведення оперативного лікування. Історія хвороби була розглянута на консиліумі під керівництвом професора ОСОБА_6 , рекомендовано хірургічне лікування. Операція: 02 лютого 2017 року - люмботомія зліва, нефролітотомія. Після операційний період без ускладнень, шви та дренажі видалені. Рекомендовано: аналіз конкременту на хімічний склад в лабораторії транспорту солей НДІ Урології. Корекція терапії по результатам аналізу.

На а. с. 11 знаходиться копія протоколу ультразвукового дослідження органів черевної порожнини від 23 травня 2017 року, проведеного ОСОБА_1 в Київському міському консультативно-діагностичному центрі, за результатами якого в лівій нирці знаходяться конкременти розмірами 1,3 см. та 0,5 см.

На а. с. 13 знаходиться копія листа департаменту охорони здоров?я Київської міської державної адміністрації від 12 лютого 2018 року на ім?я ОСОБА_1 , згідно якого заявника інформовано, що відповідно до наказів Міністерства охорони здоров?я України від 28 вересня 2012 року № 752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги» та від 05 лютого 2016 року № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», наказу Департаменту охорони здоров?я від 14 червня 2017 року № 264 «Про орагінізацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування у місті Києві» проведено клініко-експертну оцінку якості та обсягів наданої їй медичної допомоги у умовах Олександрівської клінічної лікарні м. Києва; за результатами проведеної клініко-експертної оцінки якості наданої медичної допомоги їй направлена копія висновку; згідно чинного законодавства висновок клініко-експертної оцінки якості може бути оскаржено в установленому законодавством порядку; у разі незгоди з висновками клініко-експертної комісії Департаменту охорони здоров?я пропонують звернутися з відповідною заявою до Міністерства охорони здоров?я України з метою проведення клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги клініко-експертною комісією Міністерства охорони здоров?я України.

На а. с. 14 знаходиться копія листа Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 23 серпня 2017 року на ім?я ОСОБА_1 , яким повідомлено, що під час перебування на лікуванні в умовах Олександрівської клінічної лікарні м. Києва нею було особисто обрано лікуючого лікаря - ОСОБА_3 , який виконав операцію та зберіг нирку, попередньо ОСОБА_1 було підписано інформовану згоду, в якій чітко викладена інформація з приводу ускладнень під час операції та після її виконання; питання щодо характеру хірургічного втручання обговорюється на клінічному розгляді під керівництвом професора, а при його відсутності - доцента кафедра урології, лікар самостійно такого рішення не приймає; зморщення нирки - це наслідок хронічного запального процесу в останній; лікування захворювання ОСОБА_1 було проведено в межах бюджетного фінансування; у скарзі ОСОБА_1 містяться твердження щодо хабарництва серед медичного персоналу їх закладу, які в свою чергу не підтверджені належними та допустимими доазами, у зв`язку з чим відсутні законні підстави щодо вжиття заходів дисциплінарного впливу до працівників лікарні.

Листом від 13 вересня 2017 року Олександрівська клінічна лікарня м. Києва у відповідь на скаргу повідомила ОСОБА_1 , що діагностичне обстеження і лікування в урологічному відділенні лікарні проведено їй згідно діючих відомих протоколів надання медичної допомоги хворим на сечокам`яну хворобу; хірургічне лікування коралоподібного каменю великих розмірів, статистично, дуже часто закінчується видаленням нирки, про що заявник була інформована і надала підпис під інформованою згодою; під час хірургічної операції по видаленню коралоподібних каменів, як правило, технічно неможливо видалити усі фрагменти каменю; кораловидний камінь часто ускладнюється хронічним пієлонефритом, останній призводить до зморщення нирки, даний процес дуже повільний і займає багато років; хімічний і мінеральний склад каменя визначається тільки в лабораторії ДУ «Інститут урології НАМНУ» і не має практичного значення для пацієнта, за виключенням сечокислих та змішаних з кальцію оксалатом каменів; дане дослідження здійснюється за ініціативою пацієнта; таким чином, результатом проведеного лікування є позитивний клінічний ефект у вигляді видалення кораловидного каменю діаметром 6 см. та збереження нирки (а. с. 15).

Листом від 20 жовтня 2017 року Департамент охорони здоров?я Київської міської державної адміністрації повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до наказів Міністерства охорони здоров?я України від 28 вересня 2012 року № 752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги» та від 05 лютого 2016 року № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», наказу Департаменту охорони здоров?я від 18 лютого 2016 року № 77 «Про удосконалення роботи клініко-експертної комісії з оцінки якості надання медичної допомоги населенню м. Києва» проведено клініко-експертну оцінку якості та обсягів наданої заявнику медичної допомоги в умовах Олександрівської клінічної лікарні, за результатом якої направляється копія висновку (а. с. 16).

Згідно висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 19 жовтня 2017 року, оперативне втручання нефролітотомія виконано на високому професійному рівні. Основний клінічний діагноз «Сечокам?яна хвороба» сформульовано не в повному обсязі, у даному випадку має місце клінічний діагноз «Сечокам?яна хвороба. Коралоподібний конкремент лівої нирки. Хронічний пієлонефрит у стадії загострення. Вторинно зморщена ліва нирка» (а. с. 17 - 18).

Згідно довідки Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 20 вересня 2018 року № 307/02, лікар-хірург ОСОБА_3 в списках працівників Олександрівської клінічної лікарні м. Києва не значиться (а. с. 29).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення моральної шкоди у вигляді душевних страждань, викликаних неякісним, на думку позивача, наданням медичних послуг, відсутністю покращення стану здоров?я, даремного витрачання коштів на неякісну операцію, ОСОБА_1 визначила його правовими підставами ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ч. 3 ст. 6, ст. 20 Етичного кодексу лікаря України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки асистент кафедри урології Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ОСОБА_3 , який безпосередньо проводив операцію ОСОБА_1 , станом на лютий 2017 року не перебував і не перебуває у трудових відносинах із Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва, положення ст. 1172 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають з огляду на відсутність трудових і наявність цивільно-правових договірних правовідносин.

Крім того, на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, яким задоволено клопотання позивача про витребування доказів, Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва направлено до апеляційного суду лист від 05 серпня 2020 року № 1856/04, згідно якого між КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» та Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, зокрема кафедрою урології, укладено договори про спільну діяльність, професор ОСОБА_3 в період надання медичної допомоги ОСОБА_1 був працівником Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та на підставі договору про спільну діяльність здійснював медичну практику на кафедрі урології на базі КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва».

Відповідно до п. 16 та 17 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту» заклади вищої освіти мають право провадити на підставі відповідних договорів спільну діяльність з навчальними закладами, науковими установами та іншими юридичними особами, а також розміщувати свої навчальні, науково-дослідні та навчально-науково-виробничі підрозділи на підприємствах, в установах та організаціях.

Також судом першої інстанції перевірено наявність загальних підстав цивільно-правової відповідальності Олександрівської клінічної лікарні з підстав, передбачених ст. 1167 ЦК України, і встановлено відсутність складу такої відповідальності.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати позивачеві, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнається страждання, заподіяні особі внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Зобов?язання з відшкодування моральної шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Відповідно до Порядку контролю якості медичної допомоги, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 вересня 2012 року № 752, якість медичної допомоги - надання медичної допомоги та проведення інших заходів щодо організації надання закладами охорони здоров`я медичної допомоги відповідно до стандартів у сфері охорони здоров`я. Оцінка якості медичної допомоги - визначення відповідності наданої медичної допомоги встановленим стандартам у сфері охорони здоров`я (п. 3 Порядку).

Контроль якості надання медичної допомоги здійснюється за такими складовими: структура, процес та результати медичної допомоги; організація надання медичної допомоги; контроль за реалізацією управлінських рішень; відповідність кваліфікаційним вимогам медичних працівників, у тому числі керівників закладів охорони здоров`я; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги; забезпечення прав та безпеки пацієнтів під час надання їм медичної допомоги (п. 7 Порядку).

Контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку (п. 8 Порядку).

Відповідно до розділу І Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 лютого 2016 року № 69, Клініко-експертна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - КЕК) є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній (без виїзду на місце конкретного випадку) або тимчасовій основі (у разі виїзду на місце конкретного випадку), що утворюється для колегіального розгляду звернень фізичних та юридичних осіб, правоохоронних органів щодо клініко-експертних питань профілактики, діагностики, медичного лікування, реабілітації, оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретними випадками у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування (далі - ЗОЗ) та фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність у сфері охорони здоров`я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України (далі - ФОП).

Згідно розділу ІІ Положення, основним завданням КЕК є проведення експертної оцінки запитуваної КЕК документації, яка передбачає клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування шляхом експертизи первинної облікової документації, клінічних питань профілактики, діагностики, лікування та реабілітації, наявності відповідної кваліфікації спеціалістів за напрямом надання медичної допомоги та медичного обслуговування відповідно до вимог клінічних протоколів надання медичної допомоги, нормативно-правових актів у сфері охорони здоров`я.

Клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування проводиться у випадках смерті пацієнтів, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання ЗОЗ або ФОП стандартів медичної допомоги та медичного обслуговування, клінічних локальних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами заявника та/або особи, яка представляє інтереси заявника.

Клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування проводиться протягом 30 календарних днів з дня надходження запиту чи звернення фізичної або юридичної особи. У разі неможливості прийняття рішення за цей час строк розгляду може бути продовжений на 15 календарних днів.

На засіданні КЕК у разі потреби або за особистою ініціативою може бути присутній заявник та/або особа, яка представляє інтереси заявника.

Наявним в матеріалах справи висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 19 жовтня 2017 року встановлено, що оперативне втручання нефролітотомія виконано на високому професійному рівні (а. с. 17 - 18), а до Міністерства охорони здоров`я України з метою проведення клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги клініко-експертною комісією міністерства, що їй було також рекомендовано медичним департаментом Київської міської державної адміністрації в листі від 12 лютого 2018 року (а. с. 13), позивач не зверталась і доводами апеляційної скарги даних обставин не спростовано.

Встановивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання шкоди її здоров?ю працівниками відповідача, не встановлено неправомірності дій лікарів, причинного зв`язку між погіршенням стану здоров?я та діями лікарів.

Апеляційний суд враховує, що згідно висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості від 19 жовтня 2017 року, медична допомога ОСОБА_1 надана не в повному обсязі та не відповідає локальному протоколу надання медичної допомоги закладу в частині діагностики, однак на зазначені обставини позивач не посилалася, вони не входять до предмету позову і не впливають на правильність оцінки доказів судом першої інстанції.

В позові ОСОБА_1 посилалася на порушення ОСОБА_3 ст. 39 Основ законодавства України про охорону здоров?я, відповідно до якої медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я.

Судом першої інстанції надано належної оцінки цим доводам і встановлено, що позивач скористалася своїми правами на достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров?я, що викладено у виписному епікризі із медичної карти стаціонарного хворого № 6100257 від 13 лютого 2017 року, включаючи існуючі і можливі фактори ризинку та їх ступінь.

Апеляційний суд звертає увагу, що Етичний кодекс лікаря, на порушення якого який також посилалася ОСОБА_1 , не вказуючи, якими конкретно діями чи бездіяльністю лікаря були допущені, у ст. 6 не містить третьої частини, а ст. 20 відсутня взагалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що доказами неякісного лікування є результати ультразвукового дослідження після лікування, в яких виявлено наявність двох каменів у нирках, є безпідставними, оскільки вказані докази самі по собі не доводять факт неякісного лікування, а з клопотаннями про призначення судово-медичної експертизи для вирішення вказаного питання ОСОБА_1 не зверталась.

Інших доказів, які б свідчили про факт надання позивачу в умовах Олександрівської клінічної лікарні м. Києва неякісної медичної допомоги та медичного обслуговування, на які вона посилалася в позові, зокрема що її відмовлялися приймати, усно повідомляли після операції про ймовірність медичних помилок, примушували вибачатись, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що вона не погоджується з висновком клініко-експертної комісії від 19 жовтня 2017 року, на засідання якої її навіть не запрошували, що виписний епікриз надано їй лікарем ОСОБА_3 у скороченому стані, без аналізу конкременту, який вона повинна була проводити самостійно, не спростовують висновків суду першої інстанції, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Апеляційний суд враховує, що Порядок контролю якості медичної допомоги, затверджений Наказом МОЗ від 28 вересня 2012 року № 752, на підставі якого проводилася оцінка і складався висновок, не передбачає особистої присутності заявника.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що з боку лікаря ОСОБА_3 мав місце випадок хабарництва в розмірі 7200 грн., не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги щодо відкриття дисциплінарного провадження Вищою радою правосуддя відносно судді Підпалого В.В. висновків суду також будь-яким чином не спростовують.

Також відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо тривалого, на думку позивача, розгляду її позову суддею Волковою С.Я., в провадженні якої справа перебуває з 10 січня 2020 року, з огляду на встановлення Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19) і продовження процесуальних строків розгляду справи на строк дії такого карантину відповідно до ч. 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що суддею Волковою С.Я. не було розглянуто її клопотання, а потім вона вирішила спір за двадцять хвилин, апеляційний суд враховує, що згідно протоколу судового засідання від 09 червня 2020 року на запитання суду про наявність клопотань позивач ОСОБА_1 просила прийняти її письмові пояснення, і будь-яких інших клопотань нею заявлено не було (а. с. 109).

Доводи апеляційної скарги, що суддя Волкова С.Я. примушувала позивача підписувати будь-які клопотання, щоб не розглядати справу, нічим не підтверджуються та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом першої інстанції, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :