Справа № 428/7496/18
Провадження № 22-ц/810/1131/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 вересня 2018 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Бароніна Д.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що 20.03.2009 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 48.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.

Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на спосіб життя та відсутності взаєморозуміння і довір`я. Шлюбно-сімейні відносини припинені з 2017 року. Спору щодо поділу спільного сумісного майна не має. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати із позивачем, тому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований Кам`янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 48 від 20 березня 2009 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ). Стягнуто судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися і строк для примирення їй не потрібен. Неповнолітні діти після розірвання шлюбу залишаються проживати із позивачем.

У жовтні 2019 року відповідач звернувся з заявою про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 вересня 2018 року, посилаючись на те, що він не мав можливості прийняти участь у розгляді справи, оскільки не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що фактично позбавило його можливості приймати участь у судовому засіданні, копію заочного рішення відповідач не отримував.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 30 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_2 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує принципи законності, підсудності, змагальності та рівності учасників судового процесу та просить скасувати заочне рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача залишити без задоволення.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не був належно повідомлений про день, час та місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України, не отримував ухвалу про прийняття заяви до розгляду, відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, судових повісток-повідомлень; позивач ввела суд в оману, вказавши в позовній заяві однакову адресу проживання, хоча знала місце проживання, яке відповідач змінював з 16.04.2018 року, оскільки є внутрішньо переміщеною особою та проживає в м. Ірпінь Київської області і не повідомила суду номер телефону відповідача.

В результаті цього відповідач був позбавлений права, відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦПК України, подати відзив на позовну заяву, свою думку та заперечення, відповідно до ст. 12 ЦПК України.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що даним рішенням зачіпаються інтереси двох малолітніх дітей, порушив норми ст. 111 СК України та ч. 7 ст. 240 ЦПК України, не надавши часу сторонам для примирення, оскільки відповідач до отримання оскаржуваного рішення вважав, що має повноцінну сім`ю та до останнього спілкувався з дружиною, дітьми, фінансово їм допомагав.

Крім того вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач проживає у Київській області, м. Ірпінь з 16.04.2018 року як внутрішньо переміщена особа.

На апеляційну скаргу відповідача від позивача надійшов відзив, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, оскільки рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та зазначено, що з 2016 року сторони як чоловік та дружина не проживають, адреса проживання відповідача позивачу була не відома, дізналась тільки з листа апеляційного суду, оскільки відповідач приховує від позивача як адресу свого проживання, так і номер телефону; з боку відповідача (колишнього чоловіка) позивач та діти потерпали від фізичного та психологічного насилля, постійно лунали погрози, тому строк на примирення позивачу не потрібний, у вихованні дітей відповідач участі не приймав взагалі, що підтверджується документами поліції з м. Луганськ за 2010 рік та м. Гадяч Полтавської області за 2015 рік, куди позивач переїхала і куди приїздив відповідач; оскільки старший син не бажає спілкуватися із батьком та не приймає його, той звернувся до Служби у справах дітей м. Сєвєродонецьк, де 17 жовтня 2019 року під час зустрічі з батьком із сином сталася істерика і за пропозицією фахівців син відвідує психолога, а успішність сина в школі погіршилася та змінилася поведінка (син став непередбачуваним, конфліктним); в свій приїзд до дітей наприкінці літа 2019 року і знаходження з дітьми відповідач зловживав спиртними напоями і не піклувався про них належним чином, залякував своєю поведінкою у стані сп`яніння; відповідач не бере участі в оздоровленні дітей, це робить позивач самостійно, відповідач не має постійного місця роботи.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2019 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії - Кострицький В.В., Лозко Ю.П. Апеляційне провадження по справі було відкрито 20 грудня 2019 року. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 04 лютого 2020 року об 11.30 год в режимі відеоконференції.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи своєї скарги та пояснив, що вважає, що родина у них із позивачкою є, він дійсно мешкає у Київській області, проте приїздив до сина на день народження з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 03 серпня 2019 року і ще вони зустрічалися у Службі у справах дітей м. Сєвєродонецька в жовтні 2019 року.

Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, що відповідно до частини другої статті 372 ЦУПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 20 березня 2009 року Кам`янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, сторони 20 березня 2009 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 48 (а.с. 3).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що фактичні подружні стосунки між сторонами припинені з 2017 року, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дітей, які мають розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровими і нормальним шляхом в умовах свободі та гідності, позивач не бажає примиритися і строк для примирення їй не потрібен. Неповнолітні діти після розірвання шлюбу залишаються проживати із позивачем.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує їх частково.

За діючими нормами цивільно-процесуального права, судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2018 року було призначено підготовче судове засідання на 28 серпня 2018 року (а.с .26),копію вказаної ухвали разом з судовою повісткою на 28 серпня 2018 року судом було надіслано відповідачу за адресою місця проживання позивачки у м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 30).

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 серпня 2018 рокузакрите підготовче провадження та розгляд справи призначено на 17 вересня 2018 року (а.с. 34).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлявся через оголошення на сайті судової влади (а.с. 35).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з 16.04.2018 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а судові повістки йому було спрямовано судом за адресою проживання позивачки у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що він вказує в своїй апеляційній скарзі, то ухвалене судом заочне рішення підлягає скасуванню з підстав визначених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК з постановленням нового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги про необґрунтованість позову, оскільки відповідач вважає, що їх з позивачкою родина існує і наразі, то колегія суддів не бере їх до уваги як такі, що спростовані наданими позивачкою доказами як додатками до її відзиву на апеляційну скаргу відповідача, які свідчать про тривалі конфліктні відносини між сторонами з 2010 року, втручання правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки відповідача шляхом складення щодо останнього протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності 25.05.2015 року за насильство в сім`ї, постанови про відмову у порушенні кримінальної справи 03.06.2015 року, а старший син сторін відповідно до Виписки із медичної картки хворого від 30.12.2019 року потребує консультацію психоневролога після стресової ситуації в родині (зі слів), з педагогічних характеристик на дітей вбачається відсутність батька в педагогічному процесі.

Відповідач не пояснює, яким саме чином він уявляє збереження сім`ї за таких обставин, натомість позивач категорично наполягає на розірванні шлюбі, оскільки їх шлюб фактично давно розпався, про що вона надає достатні докази.

Апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України) та недопущення примушування до збереження шлюбних відносин, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 22 листопада 2018 року у справі № 308/6934/16-ц, від 21 березня 2019 року у справі № 569/1011/18-ц.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Оскільки відповідачу було за його клопотанням під час відкриття апеляційного провадження на підставі частини першої статті 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочено сплату судового збору, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовій збір в дохід держави за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований Кам`янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 48 від 20 березня 2009 року, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце перебування: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце перебування: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в дохід держави за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн за такими реквізитами: отримувач коштів: УК у м. Сєвєродон./м. Сєвєрод./22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37944909, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача: UA0012080, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 07 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: