Справа № 182/5924/19
Провадження № 2/0182/107/2020
06.02.2020 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ТОВ «Нікопрогресбуд» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне.
ТОВ «Нікопрогресбуд» є власником будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Рішення Нікопольського міськрайонного суду від 11.05.2007 року, яке зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14823708 від 07.06.2007 року. 04.09.2009 року у цьому гуртожитку була зареєстрована гр. ОСОБА_1 на підставі договору найму житлового приміщення. 04.01.2016 року був укладений останній договір найму житлового приміщення гуртожитку № 21/17/ж від 04.01.2016 року між ТОВ «Нікопрогресбуд» та громадянкою ОСОБА_1 , строк дії якого закінчився 04.01.2018 року. Згідно п.1.1, п.2.1., п.3.1., п.3.4. цього договору, наймачу ОСОБА_1 передавалися в тимчасове (строком на два роки - до 04.01.2018 року), платне користування, кімнати 21 та 21а в гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 у встановлені договором строки виселилася з кімнат 21 та 21а гуртожитку, однак, до теперішнього часу не знялася з реєстрації за місцем проживання у гуртожитку, що порушує умови Договору та створює власнику незручності і перешкоди у володінні та користуванні зазначеними кімнатами, а саме: необхідність оплати послуг за вивезення твердих побутових відходів та обмеження можливості укладати нові договори найму з іншими особами, чим порушуються права ТОВ «Нікопрогресбуд» як власника житла. Тому вважають за необхідне звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.35-36).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Від відповідача відзив на позов не надійшов.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суддя враховує наступне.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Нікопрогресбуд» є власником будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Рішення Нікопольського міськрайонного суду від 11.05.2007 року, яке зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14823708 від 07.06.2007 року (а.с.6). 04.09.2009 року у цьому гуртожитку була зареєстрована гр. ОСОБА_1 на підставі договору найму житлового приміщення. 04.01.2016 року був укладений останній договір найму житлового приміщення гуртожитку № 21/17/ж від 04.01.2016 року між ТОВ «Нікопрогресбуд» та громадянкою ОСОБА_1 , строк дії якого закінчився 04.01.2018 року (а.с.16-17). Згідно п.1.1, п.2.1., п.3.1., п.3.4. цього договору, наймачу ОСОБА_1 передавалися в тимчасове (строком на два роки - до 04.01.2018 року), платне користування, кімнати 21 та 21а гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 у встановлені договором строки виселилася з кімнат 21 та 21а гуртожитку, однак, до теперішнього часу не знялася з реєстрації за місцем проживання у гуртожитку, що порушує умови Договору (а.с.31) та створює власнику незручності і перешкоди у володінні та користуванні зазначеними кімнатами, а саме: необхідність оплати послуг за вивезення твердих побутових відходів та обмеження можливості укладати нові договори найму з іншими особами, чим порушуються права ТОВ «Нікопрогресбуд» як власника житла.
За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.22).
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 128, 131, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд -
Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловими кімнатами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 а у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал