Справа № 745/210/20
Провадження № 2/745/120/2020
07.09.2020 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Смаль І.А., за участі секретаря Шуляр І.В., розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Алекскредит" про визнання недійсним кредитного договору, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просить суд визнати недійсним кредитний договір №1670868 від 26.11.2018 року. Позов мотивований тим, що 26.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та ним було укладено договір про надання кредиту №1670868. Проте фактично працівники відповідача при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють позичальника з нормами вищевказаного закону, умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», як і ні де про це він не ставив свій підпис. Вважає, що відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Йому, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих Кредитором фінансових послуг, а отже відсутнє і будь яке письмове підтвердження про ознайомлення його з нею. Також його не ознайомили з «Правилами надання кредиту ТОВ «Алекскредит», які відповідно до п.1.1.є невід`ємною частиною цього Кредитного Договору. В звязку з цим, є достатні підстави згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного Кредитного Договору не дійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутність. У випадку неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення.
Представник відповідача ТОВ "Алекскредит" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив не подавав, а тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
26.11.2018 року між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір надання кредиту №1670868 (а.с.8-9).
Згідно із ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Вирішуючи спір, судом встановлено, що згідно п.п. 1.4-1.10 договору сума кредиту складає 3 000,00 гривень (надалі за текстом - Сума кредиту). Проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів (включаючи Дострокове погашення кредиту) нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в п. 1.4. Договору суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом. Процентна ставка складає 1,53 % в день.Проценти за користування кредитом строком менше ніж 5 календарних днів (включаючи Дострокове погашення кредиту) визначаються фіксованою сумою і складають 229,50 грн. від визначеної в п. Г.4. Договору Суми кредиту за весь період користування кредитом. У випадку виконання Позичальником Зобов`язання (повернення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом) виключно у дату 26.12.2018 р., проценти за користування кредитом визначаються фіксованою сумою і складають 1 377,00 гривень. Плата за користування кредитом вказується у Графіку платежів та в Особистому кабінеті Позичальника. Кредит надається на строк до 26.12.2018 (включно) на 30 календарних днів. Кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.
Факт укладення договору не оспорюється позивачем.
Відповідно до графіку платежів, що є Додатком №1 до договору, кредит надається на строк з 26.11.2018 року по 26.12.2018 року. Сума платежу за період 4377,00 грн. Погашення основної суми кредиту 3000,00 грн, проценти 1377,00 грн. Реальна процентна ставка 558,45 %, Абсолютне значення подорожчання кредиту 1377,00 грн.
Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, спірний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач зазначає, що фактично працівники відповідача при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють Позичальника з умовами кредитування та ризиками, що є порушенням ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про:
1) особу, яка надає фінансові послуги:
а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг;
б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності);
в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги;
г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків;
ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги;
д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги;
2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат;
3) договір про надання фінансових послуг:
а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг;
б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору;
в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується);
г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій;
ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору;
д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги;
4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг:
а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг;
б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.
Ваказане твердження позивача спростовується умовами договору. Так, зокрема в п.7.5.7, 7.5.9 спірного договору зазначено, що позивач отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та повідомлений про свої права згідно Законі України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч.1,2 п.5 ч.3, ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
П.5.3 спірного договору встановлено, що у випадку прострочення строку зі сплати суми кредиту та нарахованих Процентів за користування кредитом, визначеного Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю пеню в розмірі 3 % від основної суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення та до повного виконання Позичальником умов цього Договору. Першим днем прострочення вважається наступний день після закінчення строку, визначеного п. 1.9 Договору (30 днів, починаючи з 26.12.2018 року включно).
Розрахунок позивачем суми пені в розмірі 2700 грн, тобто за 30 днів прострочення платежу, суперечить умовам договору, зокрема п.5.3, оскільки розмір пені в даному випадку не є сталою величиною, а залежить від строку прострочення зобов`язань по поверненню кредиту (їх може бути, як більше 30 днів, що вказані позивачем, так і менше) і повністю залежить від волі позивача та добросовісного виконання ним умов договору.
Щодо порушень відповідачем норм, встановлених ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування» то суд приходить до наступних висновків.
П.4.2 оспорюваного договору передбачено, що сплата Зобов`язання/Заборгованості за Договором здійснюється в наступному порядку: У першу чергу - сума нарахованої неустойки (пені, штрафу) у випадку порушення умов Договору. У другу чергу - сума нарахованих процентів за користування кредитом. У третю чергу - Основна сума кредиту Вказані умови договору суперечать ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування», де зазначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Разом з тим, відповідно до п.7 ч.2 ст.3 ЗУ «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.
На день укладення кредитного договору, розмір кредиту 3000 грн не перевищував розміру мінімальної заробітної плати, яка становила 3723 грн (ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік), тому оцінювати умови договору на відповідність ЗУ «Про споживче кредитування» немає правових підстав.
Тому п.п.4.2.1 кредитного договору не може бути визнаний недійсним через невідповідність його ЗУ «Про споживче кредитування».
Щодо порушень норм закону «Про захист персональних даних» то суд зазначає наступне.
Відповідно до п.7.5.6 спірного договору укладаючи цей Договір, Позичальник заявляє та гарантує Кредитодавцю, що він надає згоду Кредитодавцю на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту в межах, визначених законодавством. Повідомлений про мету обробки Кредитодавцем персональних даних Позичальника (будь-яка інформація про фізичну особу, в тому числі, але не виключно, інформація щодо прізвища, імені, по батькові, інформації, яка зазначена в паспорті (або іншому документі, що посвідчує особу), реєстраційного номеру облікової картки платника податків, громадянства, місця проживання або перебування, місця роботи, посади, номерів контактних телефонів/факсів, адреси електронної пошти, тощо), а саме: оцінка фінансового стану Позичальника та його спроможність виконати зобов`язання за Договором, а також захист своїх прав та інтересів.
Позивач просить визнати даний пункт договору недійсним, бо у договорі не передбачене право відзивати свою згоду на обробку персональних даних.
Суд не може погодитись з таким твердженням, оскільки відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Дійсно, спірним договором не передбачено права позивача відзивати свою згоду на обробку персональних даних.
Однак п.7.4 кредитного договору передбачено, що усі неврегульовані цим Договором та Правилами правовідносини сторін регулюються чинним законодавством України.
В свою чергу п.11 ч.2 ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних» передбачено право особи відкликати згоду на обробку персональних даних.
Таким чином, підстави для визнання п.7.5.6 кредитного договору відсутні.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсним п. 5.3 кредитного договору, решта позовних вимог не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 280-284, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України; ст. 15, 16, 202, 203, 205, 207, 215, 216, 525, 526, 546, 549, 627, 629, 638, 1054 ЦК України; ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. 3, 11, 12 «Про електронну комерцію, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання копії заочного рішення. Рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області через Сосницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя І.А.Смаль