У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі:

секретаря судового засідання Костромініної Л.В.,

старшого державного виконавця Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за поданням начальника Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романенка Романа про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

18 серпня 2020 року начальник Черкаського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Романенко Р. (вул. Вернигори, 4, м. Черкаси, Черкаська область, 18008), звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ).

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні Черкаського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження, до складу якого входить три виконавчих документа:

- АСВП № 34657933, з примусового виконання виконавчого листа № 2-2405, виданого 04 жовтня 2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних нарахувань за прострочення грошового зобов`язання в сумі 86171,91 грн;

- АСВП № 26786860, з примусового виконання виконавчого листа № 2-2027, виданого 26 травня 2011 року Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 407120 грн;

- АСВП № 60191891, з примусового виконання виконавчого листа № 712/4953/16-ц, виданого 01 грудня 2016 року Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційного нарахування за прострочення грошового зобов`язання за період з березня 2014 року по 29 лютого 2016 року в сумі 268128,58 грн., та 3 % річних за період з березня 2014 року по 29 лютого 2016 року в сумі 24445,75 грн., а всього на загальну суму 292574,33 грн.

Згідно матеріалів зведеного виконавчого провадження державним виконавцем проведено ряд заходів, що виявилися безрезультатними, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, арешт його коштів, неодноразово здійснювалася перевірка майнового стану боржника шляхом направлення відповідних запитів у відповідні органи, проте виявити майно, кошти, дохід, на які можливо звернути стягнення, не вдалося.

Вказує, що боржнику неодноразово направлялися виклики, які останнім було проігноровано, про причини неявки він не повідомляв, однак, після винесення постанови про арешт коштів, з`явився до відділу та надав пояснення про те, що заборгованість буде погашено після зняття арештів з майна. В наданні інших пояснень щодо причин довготривалого невиконання вимог виконавчих листів та строків їх виконання державному виконавцю було відмовлено, про що складено відповідний акт.

Повідомляє, що інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта свідчить, що у боржника наявне нерухоме майно, на яке накладено відповідні обтяження.

Зазначає, що з наданих матеріалів від КП «ЧООБТІ» вбачається, що за боржником на праві приватної власності рахуються об`єкти нерухомого майна, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.

У зв`язку із виявленням майна, належного боржнику, та з метою опису та арешту майна (рухомого, нерухомого), проведення перевірки майнового стану боржника державним виконавцем 17 березня 2020 року разом зі стягувачем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться домоволодіння, власником якого є боржник ОСОБА_1 . Даний виїзд виявився безрезультатним, оскільки державному виконавцю не було надано можливості провести виконавчі дії, шляхом ненадання доступу до території домоволодіння та будинку. Наголошує, що, відмовляючись виконувати рішення суду, боржник чинив перешкоди у процесі примусового виконання, чим порушив вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». За результатом виїзду державним виконавцем складено відповідний акт.

08 липня 2020 року державним виконавцем здійснено повторний виїзд за вищевказаною адресою, який також виявився безрезультатним, доступ до домоволодіння надано не було, зі слів сусідів, ОСОБА_1 постійно за зазначеною адресою не проживає, проте там проживає колишня дружина боржника, а сам боржник час-від-часу приїжджає. За результатом виїзду державним виконавцем складено відповідний акт.

Вказує, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, на неодноразові виклики не з`являється, про причини неявки виконавця не повідомляє, ніяких заходів щодо виконання рішення не вживає.

Просить надати дозвіл на примусове проникнення (входження) до домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення примусового виконання рішення суду, виявлення, опису і арешту майна боржника.

Старший державний виконавець Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюк С.В. у судовому засіданні подання підтримав, просив суд його задовольнити, виходячи з наведених у ньому підстав, вказав, що станом на 18 серпня 2020 року сума боргу ОСОБА_1 становить 785866, 24 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 439 ЦПК України сторони виконавчого провадження у судове засідання не викликалися.

Заслухавши старшого державного виконавця, дослідивши надані суду матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

За змістом статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Оскільки домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_1 , дозвіл на примусове проникнення (входження) до якого просить надати державний виконавець, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , дана справа підсудна Черкаському районному суду Черкаської області.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом установлено, що 26 травня 2011 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 2-2027/2010 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 407120 грн.

04 жовтня 2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 2-2405-2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних нарахувань за прострочення грошового зобов`язання в сумі 86171,91 грн., а 01 грудня 2016 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 712/4953/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційного нарахування за прострочення грошового зобов`язання за період з березня 2014 року по 29 лютого 2016 року в сумі 268128,58 грн., та 3 % річних за період з березня 2014 року по 29 лютого 2016 року в сумі 24445,75 грн., а всього на загальну суму 292574,33 грн.

Дані обставини підтверджуються копіями вказаних виконавчих листів.

Виконавчі провадження з виконання зазначених виконавчих листів відкрито 30 травня 2011 року, 10 жовтня 2012 року та 04 жовтня 2019 року, що стверджується копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Як уже зазначалося, за змістом статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому необхідно врахувати, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян.

Так, відповідно до статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно зі статтею 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є відповідна ухвала суду під час виконання судових рішень у цивільних справах.

Тобто, обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Враховуючи зазначені положення про недоторканість житла, примусове проникнення до житла боржника при проведенні виконавчих дій, на думку суду, є крайнім заходом, спрямованим на своєчасне виконання судового рішення, за наявності достатніх доказів, які свідчать, що всі можливості щодо здійснення виконавчих дій в площині Закону України «Про виконавче провадження» вичерпано і боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій.

У поданні про примусове проникнення до житла зазначено, що 17 березня 2020 року та 08 липня 2020 року державним виконавцем було здійснено виїзди за місцем розташування домоволодіння, власником якого є боржник, які виявилися безрезультатними, оскільки державному виконавцю не було надано можливості провести виконавчі дії, шляхом ненадання доступу до території домоволодіння та будинку.

Так, при примусовому виконанні виконавчого листа № 712/4953/16-ц, виданого 01 грудня 2016 року Соснівським районним судом м. Черкаси, старшим державним виконавцем Черкаського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Нагорнюком С.В. у зв`язку із виявленням майна, належного боржнику, та з метою опису та арешту майна (рухомого, нерухомого), проведення перевірки майнового стану боржника 17 березня 2020 року разом зі стягувачем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем розташування домоволодіння, власником якого є боржник ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт державного виконавця від 17 березня 2020 року. З даного документа вбачається, що домоволодіння було зачинено, доступ до території не надано.

08 липня 2020 року державним виконавцем здійснено повторний виїзд за вищевказаною адресою, за результатами якого складено акт. Відповідно до акта державного виконавця від 08 липня 2020 року домоволодіння було зачинено, доступу не надано, зі слів сусідів, боржник постійно за зазначеною адресою не проживає, проте часто з`являється.

Відтак, з указаних актів не вбачається, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до домоволодіння. Зазначення в актах про те, що домоволодіння було зачинено, не вказує на перебування мешканців у ньому. Проведення виконавчих дій могло відбуватися у період перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, і т.д., особливо, враховуючи відомості, зазначені самим державним виконавцем про те, що боржник постійно за зазначеною адресою не проживає.

Разом з тим, надані приватним виконавцем акти від 17 березня 2020 року та 08 липня 2020 року також не містять відомостей щодо обізнаності ОСОБА_1 про час та місце вчинення державним виконавцем виконавчих дій.

Суд звертає увагу, що, звертаючись з поданням про примусове проникнення до житла, державний виконавець не може обмежуватися лише наведенням переліку проведених виконавчих дій, а повинен зазначити, в чому полягає необхідність примусового проникнення до житла та навести докази, які переконливо підтверджують умисне перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до житла чи іншого володіння. Тобто, наявність лише самого зобов`язання боржника не надає державному виконавцю права на звернення до суду з указаним поданням.

Водночас, суд констатує, що державним виконавцем не подано належних і допустимих доказів про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій та відмови у доступі до житла.

Враховуючи викладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання начальника Черкаського РВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Романенка Романа про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій і може застосовуватися лише за обставин, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 247, 260, 439 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання начальника Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романенка Романа про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Черкаський районний суд Черкаської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т. А. Миколаєнко