ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 669/928/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/12/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника ТОВ «Україна 2001» Богуша І.А. та представника ТОВ НВА «Перлина Поділля» Олігорського О.М.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу №669/928/16-ц за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2018 року (суддя Бараболя Н.С., повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича агрофірма «Перлина Поділля» про визнання недійсним договору оренди землі.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом ТОВ «Україна 2001» зазначало, що 31.12.2012 року між ТОВ «Україна 2001» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,3351 га, кадастровий номер :06:007:0016 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Залузької сільської ради Білогірського району терміном на 10 років, що зареєстрований 31.12.2012 року у відділі Держкомзему в Білогірському районі Хмельницької області за №08770. Позивач зазначає, що в період дії вказаного договору оренди землі між орендодавцем ОСОБА_1 та ТОВ НВА «Перлина Поділля» 05.08.2016 року було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, орендарем якої є позивач і договір оренди з яким не припинив свою дію, не був розірваний ні за згодою сторін, ані в судовому порядку. 12.08.2016 року право оренди вищевказаної земельної ділянки зареєстровано державним реєстратором КП «Ізяславське бюро технічної інвентаризації» Костюк С ОСОБА_2 Л. за ТОВ НВА «Перлина Поділля», індексний номер 30913347.

Позивач вважає, що в зв`язку з укладенням ОСОБА_1 спірного договору оренди були порушені права позивача, як орендаря, які підлягають захисту шляхом визнання недійсним договору оренди землі від 05.08.2016 року та скасування рішення державного реєстратора КП «Ізяславське БТІ» Костюк С.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30913347 від 12.08.2016 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 5,3351 га. кадастровий номер :06:007:0016.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2018 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора КП «Ізяславське бюро технічної інвентаризації» Костюк С.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 серпня 2016 року, індексний номер 30913347 щодо державної реєстрації іншого речового (права оренди земельної ділянки, площею 5,3351 га (кадастровий номер :06:007:0016), прийнятого на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 05 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ НВА «Перлина Поділля» у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2018 року в позові відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Україна 2001» на користь ТОВ НВА «Перлина Поділля» судові витрати, пов`язані із проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 2250,24 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Україна 2001» оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст.ст. 43, 223 ЦПК України, ст. 204 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та безпідставно не взяв до уваги, що вчиненню реєстраційного запису передувала процедура реєстрації договору оренди землі уповноваженим в 2012 році органом відділом Держкомзему Білогірського району на підставі поданих ТОВ «Україна 2001» документів. Апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність реєстрації договору оренди землі від 31.12.2012 року в установленому порядку, оскільки такий зроблений судом без повного з`ясування всіх обставин справи, а саме не враховано, що Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди в паперовій формі не була сформована та не була збережена в архівних справах реєструючого органу внаслідок недбалих дій посадових осіб відділу Держгеокадастру у Білогірському районі. Також, поза увагою суду залишився лист відділу Держгеокадастру у Білогірському районі від 05.05.2017 року №159/403-17-0.19, згідно якого в результаті проведеного аналізу Книг записів про державну реєстрацію по Білогірському району встановлено наявність сформованих Книг записів реєстрації договорів оренди з ТОВ «Україна 2011» та громадянами Залузької сільської ради, в тому числі з ОСОБА_1 .. І факт реєстрації цього договору від 31.12.2012 року підтверджено даними резервної копії ДП ХРФ «Центр Державного земельного кадастру». На думку апелянта, судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_3 та безпідставно відхилено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які приймали участь в укладенні та реєстрації договорів оренди, в тому числі з ОСОБА_1 .. Апелянт вказує, що суд за наявності розбіжностей та суперечностей щодо дійсності підпису ОСОБА_1 у договорі з ТОВ НВА «Перлина Поділля» розглянув спір у його відсутності та без обґрунтувань відмовив у задоволенні клопотання про визнання його явки обов`язковою. Також апелянт вказує, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин практику Європейського суду з прав людини. І внесення запису до розділу Книги записів про реєстрацію договору оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Україна 2001» є, у відповідності до п. 11 Порядку ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, підтвердженням реєстрації договору оренди землі, оскільки реєстрація вважалась здійсненою з моменту внесення відповідного запису до Книги записів в електронному вигляді, незалежно від того, хто з посадових осіб реєструючого органу вчинив реєстраційний запис на примірнику договору оренди. У зв`язку з наведеним апелянт просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ НВА «Перлина Поділля», посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив її відхилити та вказав, що суд першої інстанції дав вірну оцінку зібраним у справі доказам і у зв`язку з відсутністю належного ТОВ «Україна 2001» майнового права, яке б випливало з договору оренди земельної ділянки, укладеного 31.12.2012 року з ОСОБА_1 , обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, а апелянтом не надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Україна 2001» Богуш І.А. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник ТОВ НВА «Перлина Поділля» Олігорський О.М. апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта серії ЯМ №902749, виданого на підставі розпорядження Білогірської районної державної адміністрації №179/2012-р. від 17 травня 2012 року є власником земельної ділянки площею 5,3351 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Залузької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, кадастровий номер :06:007:0016 (т. 1 а.с. 30).

31 грудня 2012 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Україна 2001» було укладено договір оренди цієї земельної ділянки строком на 10 років, який набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43) (т. 1, а.с. 4-5).

На останній сторінці вказаного договору наявний напис із зазначенням інформації про реєстрацію договору у відділі Держкомзему Білогірського району Хмельницької області із вчиненням у Державному реєстрі земель запису від 31 грудня 2012 року за №08770, вказані ініціали та прізвище посадової особи, яка проводила державну реєстрацію - ОСОБА_6 Та на цьому написі є підпис і відбиток печатки відділу Держкомзему у Білогірському районі.

Також встановлено, що 05 серпня 2016 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ТОВ НВА «Перлина Поділля», як орендарем укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в оренду ту саму земельну ділянку з кадастровим номером :06:007:0016 в строкове платне користування ТОВ НВА «Перлина Поділля» строком на 10 років (т. 1, а.с. 26-27).

Право оренди спірної земельної ділянки за ТОВ НВА «Перлина Поділля» зареєстровано державним реєстратором КП «Ізяславське бюро технічної інвентаризації» Костюк С.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 серпня 2016 року, індексний номер 30913347.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 22 березня 2017 року, адресованій суду (т.1, а.с.120), відповідач підтверджує укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ НВА «Перлина Поділля».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі від 05.08.2016 року, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за відсутності державної реєстрації договір оренди земельної ділянки від 31.12.2012 року, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Україна-2001» не набрав чинності, відтак права оренди землі в позивача на спірну земельну ділянку не виникло.

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального права та вірно встановив обставини справи і оцінив докази, що надані представниками учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України лише порушене, невизнане або оспорюване право підлягає захисту в судовому порядку.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 210 ЦК України перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом.

За змістом ст. 638 ЦК України моментом укладення договору оренди слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, який з урахуванням письмової форми та обов`язкових реквізитів визначається моментом підписання договору у зазначену у ньому дату.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до положень ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору оренди між ОСОБА_1 і ТОВ «Україна 2001» 31.12.2012 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, набрання чинності договором оренди земельної ділянки законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, слід дійти висновку про те, що укладений правочин у формі договору з передачі в оренду земельної ділянки, який не зареєстрований в установленому законом порядку не можна вважати таким, що створює юридичні наслідки для його сторін у вигляді набуття прав та обов`язків стосовно його предмета.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЗК України (в редакції чинній станом на 31.12.2012 року) державний реєстр земель складається з двох частин: а) Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (далі Книга записів); б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Порядок державної реєстрації договору оренди був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі».

Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі Порядок) визначав процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) - документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (п. 1).

Згідно з пунктами 4, 6 Порядку Книга записів відкривається та ведеться:у паперовому вигляді - територіальним органом Держземагентства;

в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - адміністратора автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), заповнюють бланки державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою з використанням автоматизованої системи та формують з її використанням аркуші Книги записів.

Книга записів у паперовому вигляді зберігається у територіальному органі Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

Книга записів в паперовому вигляді складається з аркушів, які формуються з використанням автоматизованої системи.

Книга записів в електронному вигляді ведеться у складі автоматизованої системи та формується на підставі даних файла обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді (далі - обмінний файл) та електронних (цифрових) зображень документів, отриманих від територіальних органів Держземагентства.

Записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, якими є державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі (п. 10).

Згідно з п. 11 Порядку дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

Кожному документові, що посвідчує право на земельну ділянку, при здійсненні його державної реєстрації, з використанням автоматизованої системи, присвоюється реєстраційний номер (п. 14).

Станом на час на час укладення договору оренди між ОСОБА_1 і ТОВ «Україна 2001» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 №1021 року, що була чинна в період з 01.01.2011 року по 01.01.2013 року функціонувала Перехідна реєстраційна системи, адміністраторами якої були підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (т.1, а.с. 208).

Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220.

У тексті, зокрема, зазначалася інформація про орган, який провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі реєстраційний напис).

За змістом наведених пунктів 4-11 Порядку датою державної реєстрації документа (договору), що посвідчує право на земельну ділянку (зокрема, право оренди), є дата внесення запису до розділу Книги записів спочатку в електронному вигляді (до автоматизованої системи державного земельного кадастру), в подальшому - в паперовому вигляді, що формується з використанням автоматизованої системи.

Зазначені дії у наведеній послідовності обов`язково передують вчиненню уповноваженою посадовою особою (державним реєстратором) напису про реєстрацію на документі (договорі), що посвідчує речове право на земельну ділянку і саме на підставі таких дій у державного реєстратора виникає право у межах повноважень вчинити на документі (договорі), що посвідчує речове право (право оренди земельної ділянки), напис про державну реєстрацію, засвідчити його своїм підписом і скріпити печаткою підрозділу Державного земельного кадастру.

Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, поки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером.

Вищезазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, що викладений у п. 51 постанови від 20.11.2019 року за результатами розгляду справи №669/930/16-ц з аналогічними правовідносинами, де сторонами є ТОВ «Україна 2001» і ТОВ НВА «Перлина Поділля», який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про державний земельний кадастр» з 01.01.2013 року Перехідна реєстраційна система припинила функціонування, наявні у ній відомості в автоматизованому порядку перенесено до Національної кадастрової системи.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр базується на принципах об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 - ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слідує із листів відділу Держгеокадастру у Білогірському районі Хмельницької області №29-28-99.1-1957/15-16 від 17.11.2016 року, №29-28-99.1-224/15-17 від 13.02.2017 року, №159/403-17-0.19 від 05.05.2017 року (т.1, а.с. 91, 243, 244-245) у Національній кадастровій системі відсутні відомості про реєстрацію договору оренди землі з кадастровим номером :06:007:0016, що укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Україна 2001» 31.12.2012 року, який вказаний у реєстраційному написі у цьому договорі оренди. Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відсутні. В переданій ХРФ ДП «Центр Державного земельного кадастру» резервній копії Книг записів (в електронному вигляді) відсутні відомості щодо реєстраційного номера договору оренди, дати реєстрації та його терміну дії. За відсутності даних про цю реєстраційну дію в автоматизованій системі не були сформовані з її використанням аркуші Книги записів у паперовому вигляді.

У зв`язку з припиненням дії Перехідної реєстраційної системи у відділі Держгеокадастру у Білогірському районі відсутня інформація про реєстрацію договорів оренди.

За показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , який у 2012 році працював державним реєстратором відділу Держгеокадастру у Білогірському районі, останній заперечив факт реєстрації ним договору оренди земельної ділянки площею 5,3351 га (кадастровий № :06:007:0016) від 31.12.2012 року, що укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Україна 2001» та заперечив факт вчинення ним підпису і рукописного тексту в графі «підпис» та «ініціали та прізвище посадової особи, яка провела державну реєстрацію».

Зазначені показання свідка не спростовані висновком судової почеркознавчої експертизи №1.1-0079:18 від 23.06.2018 (т.1, а.с. 276-281) та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Надані представниками ТОВ «Україна 2001» і ТОВ НВА «Перлина Поділля» докази сплати орендної плати ОСОБА_1 (т.1, а.с.212-215, 230-240) на підтвердження факту користування земельною ділянкою, що належить останньому суд обґрунтовано не взяв до уваги у якості підтвердження правомірності чи неправомірності укладених правочинів, адже факт отримання орендної плати не підтверджує факту державної реєстрації договору оренди землі від 31.12.2012 року і не свідчить про недійсність правочину, укладеного з ТОВ НВА «Перлина Поділля».

За наведеного порядку реєстрації документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку і послідовності дій уповноваженої особи, реєстраційний напис на примірнику договору про його державну реєстрацію у відділі Держкомзему Білогірського району Хмельницької області із внесенням запису до Державного реєстру земель від 31 грудня 2012 року №08770, не є належним і допустимим доказом на підтвердження факту державної реєстрації договору оренди, оскільки цей запис є похідним від запису у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, Поземельній книзі і сам по собі не свідчить про проведену належним чином державну реєстрацію договору.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державна реєстрація укладеного 31.12.2012 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Україна 2001» договору оренди землі в установленому порядку проведена не була, у зв`язку з чим право користування у позивача на спірну земельну ділянку не виникло, а тому не порушене діями відповідачів з укладення щодо неї іншого правочину.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не було враховано, що вчиненню реєстраційного запису на договорі оренди землі від 31.12.2012 року передувала процедура реєстрації цього договору оренди землі уповноваженим у 2012 році органом відділом Держкомзему Білогірського району на підставі поданих ТОВ «Україна 2001» документів, а висновок суду про відсутність реєстрації договору оренди землі в установленому порядку зроблений судом без повного з`ясування всіх обставин справи, колегія суддів вважає недоведеними.

Також, оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, адже справа розглянута у відсутності відповідача ОСОБА_1 та його явку у судове засідання не визнано обов`язковою, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про розгляд справи (а.с. 13, 84, 103, 110, 119), 22.03.2017 року, скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, направив до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності (а.с. 120). А відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи.

Також є такими, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на безпідставність відхилення судом клопотань про визнання явки ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою і виклик та допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , оскільки вказані клопотання розглянуті судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 222 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції невірно оцінив покази свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та лист відділу Держгеокадастру у Білогірському районі від 05.05.2017 року №159/403-17-0.19 є безпідставними і зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції.

Так, покази свідка ОСОБА_6 (у 2012 році державний реєстратор відділу Держгеокадастру у Білогірському районі), який заперечив факт реєстрації ним договору оренди земельної ділянки від 31.12.2012 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Україна 2001», і факт проставлення підпису і вчинення рукописного тексту в графі «підпис» та «ініціали та прізвище посадової особи, яка провела державну реєстрацію» узгоджуються із висновком судової почеркознавчої експертизи №1.1-0079:18 від 23.06.2018 (т.1, а.с. 276-281) та узгоджуються з іншими доказами у справі. А тому суд першої інстанції і прийняв ці покази, як належний та допустимий доказ.

Оскільки предметом цього спору є визнання недійсним правочину з підстав існування укладеного раніше правочину стосовно того самого об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки, що відповідно до земельного законодавства виключає можливість укладення, а відтак і дійсність інших правочинів, тому показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 (в 2012 році начальник відділу Держгеокадастру в Білогірському районі), який вказав про наявність фактів порушень, що були допущені працівниками відділу, суд, оцінивши ці покази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України вірно не взяв їх до уваги як належний та допустимий доказ, адже надані відомості перебувають поза межами предмета доказування в спорі, що розглядається.

З тих самих підстав суд першої інстанції належно оцінив відомості Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (листи №29-22-0.7-8950/2-17 від 10.10.2017 року, №29-22-0.7-10747/2-17 від 21.12.2017 року (т.1, а.с.247-250)) щодо порушень посадовими особами відділу Держгеокадастру у Білогірському районі порядку ведення Книг записів і про розгляд питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника відділу Клімчука В.С. і державного кадастрового реєстратора ОСОБА_6 , оскільки це не свідчить про недійсність укладеного ОСОБА_1 з ТОВ НВА «Перлина Поділля» договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надано вірну оцінку листу відділу Держгеокадастру у Білогірському районі від 05.05.2017 року №159/403-17-0.19, адже зазначений лист не містить доказів реєстрації у встановленому законом порядку договору оренди землі від 31.12.2012 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Україна 2001».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано практику Європейського суду з прав людини при розгляді справи «Рисовський проти України», у якій визначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини у цих справах не є подібними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Процесуальні порушення, що були б підставою для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай