Справа № 489/2944/19 Головуючий у 1-й інстанції Рум`янцева Н.О.
Провадження № 22ц/812/1540/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Коломієць В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. у місті Миколаєві о 10 год. 40 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

31 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 11 611 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 7 березня 2013 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти з встановленим лімітом в 30 000 грн., у визначені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, а також пені та комісії, і штрафних санкцій.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, а доводи позивача необґрунтованими з огляду на те, що не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та не підписував їх, умови договору не були доведені до його відома. Посилався на відповідну судову практику.

Зазначав, що розмір кредитного ліміту, зазначеного у позовній заяві не відповідає дійсності, до того ж кредитний ліміт за його картою ніколи не досягав такого розміру.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання, тому підписавши анкету-заяву, відповідач приєднався до усіх умов запропонованих банком та визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Крім того, на думку позивача, доказом обізнаності відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг є користування відповідача платіжною карткою, зняття готівки, що відображено згідно виписки з карткового рахунку, яка є первинним документом.

За наведеного вважав надані ним до матеріалів справи копії документів достатнім підтвердженням укладеного з відповідачем кредитного договору та узгодженням його умов, а доводи відповідача такими, що не заслуговують на увагу.

Наголошував, що судова практика, на яку посилався відповідач не може бути застосована до спірних правовідносин.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 червня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2 485 грн. 16 коп. тіла кредиту та 411 грн. 15 коп. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з нарахованих процентів в розмірі 6 496 грн. 3 коп., нарахованої пені та комісії в розмірі 1 600,00 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та його відсоткової складової в розмірі 529 грн. 11 коп. відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, але при підписанні анкети-заяви 7 березня 2013 року з відповідачем не узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом, пені, комісії та інших штрафних санкцій, а за такого, підстави для їх стягнення відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у позові прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафами задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафами, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем анкетою-заявою.

Зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви свідчить про його згоду з укладенням договору про надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, оскільки такі є первинними документами.

Вказував, що наданий детальний розрахунок заборгованості також є належним та допустимим доказом наявності у відповідача кредитної заборгованості, їх нарахування не суперечить нормам чинного законодавства, а судом не враховано право позивача на стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 9 вересня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 березня 2013 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення виду платіжної картки (а.с.13-14).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти позичальнику надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався.

Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом 7 березня 2013 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 300 грн., із збільшенням його у подальшому до 2 000 грн. та 30 000 грн.. 14 жовтня 2013 року його знижено до 4 000 грн., а 31 серпня 2014 року встановлено на рівні 4 000 грн., 7 жовтня 2014 року знижено до 3 100, і 20 січня 2017 року - до 2 490 грн., 24 січня 2017 року встановлено та рівні 2 490 грн., а 20 січня 2020 року зведено до 0,00 грн.(а.с.85).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з 7 березня 2013 року і до лютого 2020 року (а.с.84зв).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.13-14, 16-42).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16-42), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.13), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час пропозиції щодо кредитування.

Незважаючи на такі обставини, банком станом на 30 квітня 2019 року розрахована заборгованість відповідача на загальну суму 11 611 грн. 30 коп., з яких: 2 485 грн. 16 коп. заборгованість за кредитом; 6 497 грн. 03 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, з яких 69 грн. 26 коп. проценти на поточну заборгованість та 6 427 грн. 77 коп. проценти на прострочену заборгованість; 1600 грн. нарахована комісія, сума якої у позовній заяві зазначена, яка нарахування по пені та комісії, 500 грн. фіксована частина штрафу та 529 грн. 11 коп. процентна складова штрафу (а.с.4-7).

З розрахунку (а.с.14-15) вбачається, що заборгованість за кредитом розрахована банком із застосуванням процентів за користування кредитом та простроченим кредитом у щомісячному розмірі 2,5 % у період з 7 березня 2013 року по 28 лютого 2014 року, з їх наступним збільшенням до 3,6% у наступний період з 10 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року, та 3 січня 2018 року по 30 квітня 2019 року, незважаючи на те, що у заяві позичальника, яка ним підписана 7 березня 2013 року, відсоткові ставки не зазначені, а застосування пені, комісії та штрафів не передбачено.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В той же час з розрахунку кредитної заборгованості доданого до позовної заяви вбачається, що поточна заборгованість позичальника перед банком станом на 28 лютого 2018 року врахована як прострочена в повному обсязі, хоча банком нараховано проценти на прострочену заборгованість за такими ж процентними ставками як для поточної заборгованості (а.с.14-15).

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та комісії, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення таких складових як: проценти, пеня та штрафи, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банку.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки та підвищеної процентної ставки, стягнення пені, комісії та штрафних санкцій, які суттєво вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту внаслідок чого була вирахувана заборгованість за кредитом, яка зазначена банком як прострочене тіло кредиту.

За такого, дійшовши до вірного висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, суд правильно відмовив у стягненні такої заборгованості.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Щодо іншої частини судового рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то воно в цій частині не оскаржено, а тому колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряється.

Посилання представника позивача про можливість стягнення з позичальника процентів у відповідності до частини 1 статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, є безпідставними, так як судом першої інстанції справа розглянута виключно в межах заявлених позовних вимог, які банк обґрунтовував наявністю укладеного між сторонами договору, і тому у нього (суду) не було підстав для виходу за межі заявлених позивачем вимог, оскільки кожний учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України). Не має таких підстав і у суду апеляційної інстанції, який не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції (частина 6 статті 367 ЦПК України).

Не можуть бути взяті до уваги колегією суддів і доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неоспорення самого факту укладення кредитного договору та користування кредитними коштами, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

В.В. Коломієць