Справа № 204/2970/20
Провадження № 2/204/1124/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року у розмірі 8 838,45 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27.01.2011 року, згідно якого отримав кредит у розмірі 3 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 11.11.2019 року позичальник має заборгованість перед позивачем у розмірі 8 838,45 грн., яка є заборгованістю за простроченим тілом кредита. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. За змістом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Виходячи зі змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємці ОСОБА_4 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 23.12.2017 року по 23.06.2018 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 02.11.2018 року була направлена претензія кредитора до третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 26.11.2018 року позивачем було отримано відповідь третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 27.09.2019 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. У зв`язку з викладеним, АТ КБ «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості.

26 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 до суду надійшло письмове пояснення, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умовами прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Так, спадкодавцю ( ОСОБА_4 ) не належало на праві власності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, відповідачі по даній справі не являється спадкоємцями, оскільки жодного майна після смерті ОСОБА_4 у спадок не набували, а тому підстав для сплати позивачу коштів в якості погашення кредиту не має. Щодо квартири, в якій проживають відповідачі та проживав ОСОБА_4 , зазначає, що квартира АДРЕСА_2 надавалась сім`ї у складі чотирьох осіб у користування (проживання), що підтверджується ордером на житлове приміщення від 12 червня 1997 року. ОСОБА_4 за життя та його сім`я не оформляли в установленому законом порядку право власності на вищевказану квартиру, на сьогоднішній день квартира не приватизована, із заявою на приватизацію він не звертався, а отже право користування померлої особи на частину квартири зі смертю припиняється та не може бути включено до складу спадщини. Оскільки відповідачі (дружина та діти померлого) не набули у спадок жодне майно, оскільки спадкове майно відсутнє, то позовні вимоги позивача про стягнення з них заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню.

У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, але від її представника - ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 27 січня 2011 року ОСОБА_4 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 16).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_4 скористався наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 8 838,45 грн.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26 грудня 2017 року, актовий запис № 2414 (а.с. 42).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки ОСОБА_4 помер, то відповідати перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

03 жовтня 2018 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_4 вих. № SAMDN5452, яку було направлено до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 49).

Листом № 4057/02-14 від 07 листопада 2018 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було повідомлено Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про те, що претензія кредитора з вимогами до спадкоємців ОСОБА_4 одержана та заведена спадкова справа № 625/2018, а також повідомлено, що коли стане відомо про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_4 їм буде повідомлено про надходження претензії та роз`яснено ст. 1282 ЦК України (а.с. 50).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт однакового місця реєстрації за адресою, за якою зареєстрований спадкодавець. Також, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідачі є спадкоємцями та прийняли після померлого ОСОБА_4 спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Жодних доказів того, що відповідачі на час відкриття спадщини ОСОБА_4 дійсно постійно фактично проживали з останнім та прийняли спадщину після його смерті, позивачем не надано, у зв`язку з чим суд вважає такі твердження позивача недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 625/2018, заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , також не дає підстав вважати встановленими обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог. Інформації щодо спадкоємців ОСОБА_4 вказана спадкова справа не містить, а заведена вона була 06 листопада 2018 року на підставі претензії самого ж позивача як кредитора - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Позивачем суду взагалі не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 за заповітом або за законом.

При цьому, суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Належних документів, які б підтверджували родинні зв`язки відповідачів зі спадкодавцем позивачем суду не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити до якої черги спадкоємців за законом можуть належати відповідачі та чи мають вони взагалі право на спадкування після смерті ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 у своєму письмовому поясненні зазначила, що відповідачі є дітьми та дружиною померлого, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку прийняли після смерті ОСОБА_4 спадкове майно а також розміру такого майна кожним з них. Більш того, відповідач ОСОБА_3 заперечувала факт прийняття відповідачами спадщини після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю в нього будь-якого рухомого та нерухомого майна, а доказів які б спростовували ці обставини матеріали справи не містять.

Жодних доказів того, що відповідачі не були усунуті від спадкування іншими спадкоємцями позивачем суду також не надано.

Таким чином, позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 та прийняли спадщину після його смерті, а отже і не має підстав стверджувати, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували зобов`язання за кредитним договором та мають відповідати за зобов`язаннями померлого ОСОБА_4 і задовольнити вимоги кредиторів останнього.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При цьому суд вважає за потрібне звернути увагу на наступне.

Правило, передбачено ч. 2 ст. 1282 ЦК України відповідно до якого встановлено, що задоволення вимог кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку, може бути застосовано виключно у випадку наявності спадкоємців, які прийняли спадщину.

В той же час, судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Тобто, тільки у випадку наявності двох обов`язкових умов, а саме: - належних та допустимих доказів щодо існування спадкоємців та прийняття ними спадщини після померлого; - встановлення факту відмови спадкоємців здійснити одноразовий платіж в рахунок задоволення вимог кредитора; стане можливим задоволення вимог кредитора шляхом накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Оскільки позивачем у справі не доведено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 та що вони прийняли спадщину після його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2011 року є недоведеними.

Отже, підсумовуючи наведене та враховуючи, що позивачем не доведено перед судом факту існування у померлого спадкоємців, факту прийняття ними спадщини, та факту відмови здійснити одноразовий платіж з метою задоволення вимог кредитора, то у задоволенні даної позовної заяви слід відмовити саме з підстав недоведеності, а не з підстав невірного обрання позивачем способу захисту своїх прав.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок позивача.

На підставі ст.ст. 526, 1049, 1054, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1282 Цивільного кодексу України та керуючись 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез