Номер справи 623/2200/19
Номер провадження 2/623/63/2020
РІШЕННЯ

іменем України

16 вересня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю : секретаря Ноль С.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу № 623/2200/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про захист прав споживача, припинення дії, яка порушує право та стягнення грошових коштів списаних із заробітної картки , -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача, припинення дії, яка порушує право та стягнення грошових коштів списаних із заробітної картки. Зазначив, що 30 грудня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та Позивачем, ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 18 грудня 2014 року шляхом шахрайських дій з карткового рахунку Позивача, ОСОБА_1 було незаконно знято кошти у розмірі 12 125 грн.00 коп. Після цього Позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочинів та до ПАТ КБ "ПриватБанк» із заявою про проведення службового розслідування та повернення незаконно списаних коштів. Однак, до сьогодні особу злочинця не встановлено. Натомість ПАТ КБ "ПриватБанк" 30 червня 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20638,55 гривень. 23 вересня 2016 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області виніс заочне рішення, яким вирішив стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 20638,55 гривень та судові витрати у справі в сумі 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн.). 11 листопада 2016 року вказане рішення суду набрало законної сили. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення вимог закону не припинили нарахування штрафних санкцій, а до сьогодні їх нараховують. Окрім того, весь цей час списують кошти із інших карткових рахунків Позивача для погашенням безпідставно штучно створеної заборгованості. Після винесення рішення суду по стягнення заборгованості за кредитним Договором ПАТ КБ «ПриватБанк» списав з іншого карткового рахунку Позивача у розмірі 26 451 грн. 61 коп. Окрім того, у квітня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулися до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про стягнення заборгованості за виконавчим листом №623/1706/16-ц від 11 листопада 2019 року. Сума стягнення за цим виконавчим документом 22016 грн.55 коп. Тобто, не зважаючи на те, що з нього уже стягнуто АТКБ «ПриватБанк» 26451 грн. 61 коп. шляхом списання з його карти для заробітної плати № НОМЕР_1 , ще й державна виконавча служба списує по 20% від заробітної плати для погашення боргу за Виконавчим листом №623/1706/16-й від 11 листопада 2019 року. Такими діями АТ КБ «ПриватБанк» створює ситуацію, за якої він вимушений двічі платити один і той же борг. Повідомляє суд, що між сторонами укладався договір про надання банківських послуг, за яким позивачу було відкрито картковий рахунок на отримання заробітної плати, який би містив реквізити кредитного договору, передбачав реквізити рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання коштів. Позивач не надавав банку розпорядження на списання грошових коштів з його карткового рахунку, на який зараховувалася його заробітна плата. Таким чином, Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта - Позивача по справі та не маючи на не законних підстав, неправомірно автоматично списав кошти із зарплатної картки Позивача для погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» за період з 26 жовтня 2018 року по 31 травня 2019 року було самовільно та незаконно списано з його карткового рахунку № НОМЕР_1 суму коштів в розмірі 26 451,61 гривень.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є поставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі /2 444/9519/12 (провадження № 14-1 Оце 18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора досуду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Просить суд визнати дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», по списанню з картки Приватбанку № НОМЕР_1 , на яку ОСОБА_1 отримує заробітну плату, коштів у розмірі 26 451 грн. 61 коп. (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят одна грн.. 61 коп.) за період з 26.10.2018 року по 31.05.2019 року, незаконними. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) незаконно списані кошти у розмірі 26 451 грн. 61 коп. (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят одна грн.. 61 коп.) за період з 26.10.2018 року по 31.05.2019 року. Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо нарахування відсотків, штрафів та пені по кредитній платіжній карті/рахунку НОМЕР_3 , починаючи з 23 вересня 2016 року. Провести розподіл судових витрат.

Ухвало суду від 26 червня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 не з`явилися представником подано клопотання про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 13.09.2019 року ОСОБА_3 подані пояснення в яких він просить розглядати справи без їх участі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 22.07.2019 року державним виконавцем Гаврилюк Д. В. подані пояснення в яких вона просила справу розглядати без їх участі.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Встановлено, що 13.09.2019 року представником відповідача АТКБ «ПриватБанк» Шевченко А. О. на електронну адресу суду направлені письмові пояснення в яких зазначено, що вони не погоджуються з позовними вимогами з огляду на наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 30.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000.00 гри. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та

правилами надання банківських послуг", «Правилами користування платіжною карткою",

затверджених наказом № СП-2010-256від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які

викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та

Банком Договір, що підтверджується підписок у заяві. Копії Умов та правил надання

банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Зазначені обставини встановлені рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2016 рову по справі № 623/1706/16-ц та не підлягають доказуванню. В позовній заяві ОСОБА_1 ставить під сумнів правомірність списання з його іншого карткового рахунку коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Повідомляють суд, що здійснення цих платежів Банк робив у відповідності до умов договору та на підставі розпорядження позивача. Так згідно пункту 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором. Таким чином встановлено, що відповідач згідно умов договору на які він погодився, надав банку право списувати кошти з усіх його поточних рахунків при настанні строків що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості та з дотриманням вимог законодавства. В разі, якщо клієнт вважає, до він таким чином, на підставі свого розпорядження, знав рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2016 року справі № 623/1706/16-ц він має можливість звернутись до виконавчої служби та надати відповідні документи на підтвердження цих обставин. Щодо визнання дій Банку незаконними. Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу, місцевого самоврядування, Їхніх посадових осіб і службових осіб. Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових, осіб законом не передбачено. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в задоволенні пред`явлених особою вимог, а тому в задоволенні позову в частині визнаній дій відповідача незаконними слід відмовити саме з цих підстав.(а.с. 58-60)

22.07.2019 року через канцелярію суду представником третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гаврилюк Д. В. подані пояснення в яких зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №57173505 з примусового виконання виконавчого листа №623/1706/16-ц виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 20638,55 грн. та судових витрат у справі у сумі 1378,00 грн., а разом 22016.55грн. 25.04.2019 надійшли грошові кошти у сумі 2070.80грн. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконання виконавчого документа № 623/1706/16-ц, виданого 11.11.2016 р. суд загальної юрисдикції (Ізюмський міськрайонний суд Харківської області), про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 НОМЕР_2 , керуючись статтею 47 Закои України "Про виконавче провадження", які перераховані:

1800.73 грн. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" на р/р № НОМЕР_4 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, код за ;

180.07 грн. виконавчого збору: на р/р № 0012 в Казначейство України, МФО 899998, код за , КБК 22070000;

21 грн. витрат виконавчого провадження: на р/р № 1604 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код за ;

69 грн. перерахувати стягувану ПАТ КБ "Приватбанк" як повернення авансового внеску: на р/р № НОМЕР_5 в ПАТ КБ "Приват Банк", МФО 305299, код за .

08.05.2019 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,00грн., копію якої за вих. № 14856 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

30.05.2019 надійшли грошові кошти у сумі 1664.56 грн. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 623/1706/16-ц, виданого 11.11.2016 р. суд загальної юрисдикції (Ізюмський міськрайонний суд Харківської області), про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 НОМЕР_2 , керуючись статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження", які перераховані:

1513.24 грн. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" на р/р № НОМЕР_4 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, код за ;

151.32 грн. виконавчого збору: на р/р № 0012 в Казначейство України, МФО 899998, код за , КБК 22070000. (а.с. 45-47)

Судом встановлено, що 30.12.2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, до ПАТ КБ «Приватбанк» була подана анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. (а.с. 69-70)

Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 30.12.2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання по сплаті коштів та не визначено розмір неустойки.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані відповідачем на підтвердження заперечень , визначені, в тому числі: відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, право відповідача проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта для погашщення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем , а також будь-якої іншої заборгованості ( п. 2.1.1.3.5 Умов).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 30.12.2010 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до письмових пояснень, розмірах і порядку.

Крім того, роздруківка із сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті відповідача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих позивачу Умов та Правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із позивачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують цих обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.12.2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Натомість, згідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позивача було автоматично списано з 26 жовтня 2018 року по 31 травня 2019 року 26451,61 гривень для погашення простроченої заборгованості з картки НОМЕР_6 у відповідності до договору від 30.12.2010 року . (а.с. 17-18)

Частина перша статті 1071 ЦК України визначає, що Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Частиною 2 статті 1071 ЦК України визначено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У відповідності до положень частини першої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч. 1ст.15ЦК України таст. 4 ЦПК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Крім того, ч. 1 статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до положень ч. 3 статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах , погоджених сторонами.

Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користьбанку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Згідно із п.6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, якщо кредитором за договором є банк , що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію,яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Матеріали справи не містять доказів про те, що між сторонами укладався договір про надання банківських послуг, за яким позивачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 на отримання заробітної плати, який би містив реквізити кредитного договору, передбачав реквізити рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання коштів.

Як стверджується позивачем він не надавав банку розпорядження на списання грошових коштів з його карткового рахунку № НОМЕР_1 , на який зараховувалася його заробітна плата.

Таким чином судом встановлено, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта - позивача по справі, неправомірно автоматично списав кошти із картки позивача для зарахування заробітної плати для погашення заборгованості за кредитним договором.

Доказів наявності інших підстав для автоматичного списання коштів відповідачем суду не надано.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів для наявності підстав у відповідності до вимог статті 1071 ЦК України щодо списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 а тому , з урахуванням висновків суду щодо відсутності дотримання вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема щодо п. 2.1.1.3.5 Умов, суд вважає, що з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1 слід стягнути неправомірно списані грошові кошти з картки № НОМЕР_1 в сумі 26451,61 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, законом установлений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної влади.

Однак, позивач таким порядком не скористався; натомість обрав спосіб захисту цивільного права, який не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підставою звернення позивача ОСОБА_1 з позовом стала наявність неправомірності нарахування відсотків та штрафів після винесення Рішення суду про стягнення боргу та просив визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» неправомірними.

Вищевказаний спосіб захисту, обраний ОСОБА_1 не передбачений законом. Суд зазначає, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тобто з огляду на зазначене, суд позбавлений можливості самостійно обрати необхідний спосіб захисту для сторони у справі та АТ КБ «ПриватБанк» не є державним органом, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають виходячи із невірно обраного способу захисту прав позивача.

Питання щодо стягнення судового збору судом першої інстанції вирішено відповідно до статті 141ЦПК України та пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами.

Керуючись ст. ст. 611, 629, 1049,1050 ЦК України, ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про захист прав споживача, припинення дії, яка порушує право та стягнення грошових коштів списаних із заробітної картки - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання коштів у розмірі 26451,61 гривень з карти № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на яку отримував заробітну плату за період з 26.10.2018 року по 31.05.2019 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_7 неправомірно списані грошові кошти з картки № НОМЕР_1 в сумі 26451,61 гривень, судовий збір у розмірі 1536,80 гривень, а всього 27988,41 гривень ( двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 41 копійку).

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені 16 вересня 2020 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 16 вересня 2020 року

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т.Д. Бєссонова