Ухвала

10 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 295/16419/16-ц

провадження № 61-11086ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Мусійченко Данило Леонідович, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення незаконно вирахуваної заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Житомирське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»), Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») з позовом простягнення незаконно вирахуваної заробітної плати у розмірі 16 712,94 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 незаконно вирахувану заробітну плату у розмірі 16 712,94 грн.

Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк») залишено без задоволення, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, постанову Житомирського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн скасовано.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

24 липня 2020 року подана до Верховного Суду касаційна скаргаАТ КБ «ПриватБанк», в якій заявник просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року становить 2 102 грн.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що ціна позову ОСОБА_1 складає 16 712,94 грн.

У даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Право на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування судами строків позовної давності, наслідків пропуску такого строку та підстав його поновлення у трудових правовідносинах.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено і доказів на їх підтвердження не надано.

Доводи заявника про неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 295/16419/16-ц, відхиляються касаційним судом, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що розгляд касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» забезпечить єдність судової практики і є пріоритетним у порівнянні з малозначним характером справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2020 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Мусійченко Данило Леонідович, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов