КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/6125/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що в період з травня 2009 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з листопада 2015 року по лютий 2017 року в Національній поліцій України.

Наказом Головного управління НП в Полтавській області від 06 лютого 2017 року позивач звільнений з Національної поліції відповідно до п. 4 (скорочення штатів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» від 14 лютого 2017 року позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 07 травня 2018 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності.

Після свого звільнення, позивач подав документи на виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності 3 групи.

ГУНП в Полтавській області відмовило позивачу з підстав відсутності відповідного нормативно-правового регулювання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 23 жовтня 2017 року та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено, визнано протиправною відмову ГУ НП в Полтавській області щодо не направлення у встановлений законодавством строк до МВС України висновку із додатками щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому 3 групи інвалідності та зобов`язано ГУ НП в Полтавській області направити до МВС України висновок із додатками щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Враховуючи, що станом на 12 грудня 2018 року одноразова грошова допомога в сумі 240 000 грн. позивачем не отримана, позивач вважає, що йому заподіяно матеріальних збитків на вказану суму.

Моральна шкода, завдана позивачу на суму 1 000 000 грн. полягає у пережитих позивачем стресах, моральних і душевних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях, пов`язаних із захистом та відновленням позивачем своїх прав, порушених протиправною системною бездіяльністю відповідача. Окрім того, зазначені фактори суттєво вплинули на стан здоров`я позивача.

Просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 240 000 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що бездіяльність ГУ НП у Полтавській області, яка призвела до порушення прав позивача передбачених законодавством України для колишніх працівників органів внутрішніх справ, встановлена, а тому відмову в задоволенні позовних вимог вважає необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП в Полтавській області вказує, що усі необхідні дії, спрямовані на ефективне вирішення питання про призначення позивачу грошової допомоги були вчинені, а повноважень щодо розгляду висновку, прийняття рішення, чи перерахунку коштів ГУ НП не наділене, а тому рішення місцевого суду вважає обґрунтованим.

У судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явились, ОСОБА_1 та ГУ НП у Полтавській області просили слухати справу у їх відсутність.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності ГУ НП в Полтавській області при вирішенні питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві щодо заподіяння йому моральної шкоди, її розміру суду не надано, факт завдання йому моральної шкоди перед судом не доведено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, позивач ОСОБА_1 в період з травня 2009 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з листопада 2015 року по лютий 2017 року - в Національній поліцій України.

Наказом Головного управління НП в Полтавській області від 06 лютого 2017 року № 36 о/с позивач звільнений з Національної поліції відповідно до п. 4 (скорочення штатів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0563446 від 10 квітня 2017 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ з 28 березня 2016 року (а.с. 88).

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005176, ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 40%, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС (а.с. 87).

Після звільнення, 27 квітня 2017 року позивач подав до відповідача 1 документи на виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в ОВС (а.с. 85).

Листом відповідача 1 від 19 травня 2017 року № 29/Н-29 позивачу відмовлено за відсутності відповідного нормативно-правового регулювання.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 554/5058/17 скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 23 жовтня 2017 року та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено в повному обсязі, визнано протиправною відмову Головного управління НП в Полтавській області щодо не направлення у встановлений законодавством строк до МВС України висновку з додатками щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому 3 групи інвалідності та зобов`язано Головне управління НП в Полтавській області направити до МВС України висновок із додатками щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому 3 групи інвалідності захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (а.с. 22-24).

На виконання вказаного рішення суду ГУ НП в Полтавській області повторно направило до МВС України документи позивача з додатками.

Листом ГУ НП в Полтавській області від 19 квітня 2018 року № 537/115/29/01-2018 позивача було повідомлено, що на виконання листа Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 22 лютого 2018 року була проведена перевірка матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію». При цьому зазначено, що оскільки позивач був звільнений з Національної поліції згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», то його матеріали 19 квітня 2018 року були повторно розглянуті комісією ГУ НП в Полтавській області на підставі ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності через відсутність правових підстав (а.с. 84).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0364929 від 07 травня 2018 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ з 01 квітня 2018 року до 01 квітня 2021 року (а.с. 20).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

За змістом ст.ст. 22, 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить завдання шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Місцевим судом було вірно зазначено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі № 816/1220/18, що набрала законної сили на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Полтавській області щодо не призначення та не виплати позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016, зобов`язано ГУ НП в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016.

На виконання вищевказаного рішення суду ГУ НП в Полтавській області 02 листопад 2018 року затверджено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 п.1 ст. 97 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» з розрахунку нарахованої одноразової грошової допомоги у розмірі 123 340,00 грн., з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 27 560,00 грн., що складає до виплати (123 340,00 грн. - 27 560,00 грн.) = 95 780,00 грн. (а.с. 82).

31 січня 2019 р. позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 95 780,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 30 від 30.01.2019 р. (а.с. 94).

Таким чином місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позивачем в належний спосіб не доведено наявність правових підстав, з яким закон пов`язує відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави, вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України на його користь матеріальної шкоди в розмірі одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки порядок виплати такої допомоги регламентований чинним законодавством, що передбачає виплату даних коштів органом внутрішніх справ, а не з Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві щодо заподіяння йому моральної шкоди, її розміру суду не надано, факт протиправної поведінки відповідача, розмір моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою не доведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: