Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09.01.2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бедьо В.І.,

за участі секретаря судового засідання - Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою та просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в будинку позивача.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що

ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 . Даний будинок придбав 29.06.2000 року відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.2000 року. На даний час він з метою реалізації свого права власності, має намір продати будинок.

Однак, в будинку зареєстровані його мати - ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 , які проживають довгий час, понад 10 років, в США та є громадянами даної країни. Відповідачі не мають наміру повертатися в Україну та проживати в будинку, останній раз вони відвідували Україну 05.10.2018 року та з того часу не поверталися.

Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку порушує право позивача, як власника цього нерухомого майна на користування та розпорядження належним йому будинком, а тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним будинком та зняти їх з реєстрації.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить провести слухання справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у дане судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином..

Разом з тим, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в яких зазначено, що відповідачі більше 10 років не проживають на території України за місцем реєстрації, просять суд позовну заяву задовільнити.

Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет, за посиланням на веб-адресу сторінки Ужгородського міськрайонного суду. Відповідачами у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 29 червня 2000 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №30580036 від 11.07.2011 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.07.2011 року.

В даному будинку також значаться зареєстрованими ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України у закарпатській області.

Відповідачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в даному будинку фактично не проживають близько 10 років.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено,що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

За положеннями ст. 39 1ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правова позиція Верховного суду України, що закріплена в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 вказує на те, що власник житла має право усунути перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

Верховний суд України у зазначеній постанові роз`яснює, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене а також те, що на теперішній час спірне нерухоме майно належить позивачу, відповідачі є тільки зареєстрованими у такому, однак не проживають у ньому понад один рік та не приймають у часті в його утриманні, відзив на позовну заяву відповідачами подано не було, натомість подали до суду заяви, в яких повідомляють про своє фактичне місце проживання в США, жодних доказів на спростування наведених позивачем доводів не подали, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратила право користування жилим приміщенням.

Що стосується вимоги про зняття відповідачів з реєстрації, суд приходить до переконання, що формулювання подібної вимоги є передчасними з боку позивача, оскільки орган реєстрації має повноваження відмовити у наданні адміністративної послуги з інших підстав, встановлених законодавством, а рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є прямою підставою для зняття особи з реєстрації.

Дане твердження підтверджується, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях, зареєстрованих у ЄДРСР під № № 74308138 та 73489879.

За таких обставин суд відмовляє у вимозі позову щодо зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 19,81,258, 259,263-265,274,352,354, 355 ЦПК України, ст. ст. 391, 346 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

В решті вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Ужгородський міськрайонний суд.

Суддя В.І. Бедьо