РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/3264/18

Провадження № 22-ц/4815/565/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державне підприємство "Інформаційний центр"

Міністерства юстиції України,

-Сарненський районний відділ державної виконавчої

служби ГТУЮ у Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.; повний текст рішення складено 03 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Сарненського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області про визнання прилюдних торгів недійсними,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Сарненського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, в якій просив визнати недійсними прилюдні торги нежитлової будівлі магазину № НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позовну заяву обгрунтовано тим, що листом від 06.10.2015 року за № 24709/01-09 ДП "Інформаційний центр" Мінітерства юстиції України повідомило його про проведення електронних торгів лоту № 94135 - нежитлової будівлі магазину № 5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який ним було отримано 26 листопада 2015 року.

Стартова (початкова) ціна нежитлової будівлі - 195830,50 грн.

Вважає, що вказані прилюдні торги відбулися з порушенням діючого законодавства, оскільки було відсутнє оголошення в місцевих засобах масової інформації про проведення прилюдних торгів та він не був повідомлений про час, дату та місце їх проведення, а також про стартову ціну реалізації майна.

Боржник, який не був присутнім при продажу майна, може скористатися правом ініціювати визнання торгів недійсними, навіть якщо відсутні інші порушення, а виручених коштів достатньо для погашення боргу.

Інформаційне повідомлення про проведення торгів, доведене неналежним способом або в неналежному друкованому засобі масової інформації зменшує можливість участі в них потенційних покупців і впливає на формування ціни реалізації, що є істотним порушенням процедури проведення торгів.

Просив визнати прилюдні торги з реалізації нежитлової будівлі магазину № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - недійсними.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Сарненського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області про визнання прилюдних торгів недійсними та стягненні судових витрат з відповідачів - відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження своїх вимог про визнання прилюдних торгів недійсними, внаслідок порушення правил проведення прилюдних торгів і оформлення їх результатів та про наявність підстав для визнання результатів прилюдних торгів недійсними.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Судом першої інстанції було невірно оцінено доказ, а саме лист ДП "Інформаційні системи" Міністерства юстиції України від 06.10.2015 року за № 24709/01-09, яким його було повідомлено вже про результат проведених торгів, а не про дату, час та місце їх проведення. Крім того в ньому відсутні дані про стартову ціну лота.

ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України не дотрималося порядку проведення прилюдних торгів, так як оголошення в засобах масової інформації про їх проведення відсутнє та він не був повідомлений про час, дату та місце їх проведення, а також про стартову ціну реалізації майна.

Висновок суду про те, що ним не було доведено в чому полягають позитивні наслідки для боржника та інших учасників виконавчого провадження від визнання торгів недійсними, його доводи щодо зменшення можливості участі в торгах потенційних покупців не заслуговують на увагу, так як є його припущенням - є безпідставними, оскільки невиконання вимог закону щодо розміщення оголошення в засобах інформації, неповідомлення його як боржника про дату, час та місце проведення електронних торгів і є доказом того, що ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вчиняв вказані дії з метою недопущення потенційних покупців для участі в електронних торгах.

Крім того, реалізація вказаного майна погасила його заборгованість перед банком лише на 50%, що породило для нього негативні наслідки.

Висновок про те, що Відповідача-1 (ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України) не існує судом першої інстанції зроблено лише на підставі відповіді ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про те, що воно не є правонаступником ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Просив скасвати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договори споживчого кредиту за № 0 та № 0.

З метою забезпечення вказаних зобов`язань позивачем 6 червня 2007 року було укладено іпотечний договір №10125, за умовами якого ОСОБА_1 передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно: нежитлову будівлю магазину № 5, загальною площею 382,1 м. кв., розташовану по АДРЕСА_1 .

07 червня 2007 року з АКІБ «УкрСиббанк» укладений договір поруки № 119272, згідно умов якого ОСОБА_2 взяла на себе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань ОСОБА_1 по вищезазначених договорах.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за простороченим кредитом та простроченими відсотками в сумі 434 149 грн. 76 коп., а також 6515 грн. 70 коп. пені, 500 грн. неустойки та понесені позивачем судові витрати у розмірі 1820 грн.

07 червня 2010 року на виконання зазначеного судового рішення Сарненським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист № 2-701/2010.

Предмет іпотеки було реалізовано 14 вересня 2015 року на прилюдних торгах, в яких узяли участь п`ятеро учасників і переможцем яких стала ОСОБА_3 , про що складено протокол № 119469 від 14 вересня 2015 року та акт від 20 жовтня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження своїх вимог про визнання прилюдних торгів недійсними.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 58 Закону встановлено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».

Згідно з частиною третьою статті 58 Закону державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

За змістом статті 52 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах (частина перша статті 62 Закону).

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 Цивільного кодексу України).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (чинного на момент проведення спірних прилюдних торгів) (далі - Тимчасове положення).

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення (у редакції, чинній на час проведення оспорюваних прилюдних торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому, під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей.

Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Разом з тим, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Зважаючи на те, що такі обставини в ході розгляду справи не були встановлені ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку про те, що неналежне повідомлення боржника про проведення електронних торгів не тягне за собою визнання їх недійсними.

У суді апеляційної інстанції позивач не заперечив тієї обставини, що він був обізнаний з грошовою оцінкою майна, яке підлягало примусовій реалізації та з тим, що таке майно буде реалізоване на прилюдних торгах. Будь-яких зауважень щодо його оцінки та вартості не висловлював.

Доводи апелянта про те, що реалізація вищезазначеного майна погасила його заборгованість перед банком лише на 50%, що породило для нього негативні наслідки суд відхиляє, оскільки ним не доведено, що вартість реалізованого майна могла чи мала бути більшою.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук