Справа № 296/5943/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"20" липня 2020 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й. розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада м. Житомира в особі Житомирської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира в порядку окремого провадження з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Житомирі та ОСОБА_4 , громадянкою Російської ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою міста Житомира, як рідних сестер.

Посилаючись на те, що в березні 2019 року померла її сестра - ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться в АДРЕСА_1 . В травні 2019 року заявниця звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав на майно померлої ОСОБА_3 . Проте, після подання нотаріусу необхідних документів було встановлено відсутність можливості підтвердити факт родинних відносин між заявницею та померлою ОСОБА_3 як рідними сестрами. Внаслідок чого, заявниця позбавлена можливості належним чином оформити свої права на спадкове майно.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року №466/6165/18.

Із змісту заяви вбачається, що встановлення даного факту заявник пов`язує із захистом своїх майнових прав та наміром вступити у спадщину.

Також вбачається, що заінтересованими особами визначено Територіальну громаду м.Житомира в особі Житомирської міської ради та відділ державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Згідно ч.1 ст. 1277 ЦПК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Частиною другою статті 1277 ЦПК України визначено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Як вказувалося вище, спадщина відкрилася в березні місяці 2019 року, доказів прийняття спадщини спадкоємцями не надано.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Така ж позиція підтверджується також постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якою встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, та узгоджується із правовою позицію Верховного Суду № 61-39374св18 від 07.11.2018.

Таким чином, враховуючи, що з моменту прийняття спадщини до моменту звернення з заявою про встановлення факту минуло більше одного року, беручи до уваги, що статтею 1277 ЦК України встановлюється обов`язок (а не право) органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, слід дійти висновку про наявність спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст.315ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Зі змісту заяви вбачається, що заявлені вимоги не можуть бути вирішені шляхом встановлення факту у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 315 ЦПК України, і вказують на наявність спору про право, який належить вирішувати у порядку позовного провадження.

Крім того, згідно ч.1 та ч.2 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту заяви, підсудність справи Корольовському районному суду м.Житомира обгрунтовується положеннями ст. 496 ЦПК України, ч.1 ст. 75, п.6 ч.1 ст. 76, п.3 ч.1 ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Так, згідно ч.1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання.

Згідно п.3 ч.1 ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання.

Разом з тим, заява про встановлення факту родинних відносин не є справою про спадщину, а справою про становлення юридичного факту, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Крім того, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначаючи підсудність справи судам україни слід виходити з підстав визначених в ст. 76 Закону. В даному випадку п.9 ч.1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлює, що справи окремого провадження підлягають розгляду в судах країни, якщо вона стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України.

Заявник не є громадянином України, а доказів визначення підсудності справи Верховним Судом за Корольовським районним судом м. Житомира не надано.

Враховуючи вищевикладене, заявнику слід відмовити у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження, що не позбавляє його права звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 259-261, 315, 316, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада м. Житомира в особі Житомирської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О. Й. Адамович