Справа № 740/3902/20
Провадження № 2/740/1269/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.

при секретарі Полторацької В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ніжинської міської ради про визнання незаконною відмови про надання дозволу на приватизацію та визнання права на приватизацію,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалися на те, що в березні 1957 року Обозним заводом ім. Сталіна був виданий ордер №9 на ім`я ОСОБА_3 - батька позивачки ОСОБА_1 на право вселення до квартири, яка складається з 3-х кімнат та кухні загальною площею 49 квадратних метра в будинку АДРЕСА_1 , який належать заводу. Рішенням №51 виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів вiд 17 лютого 1987 року (п.8) проведено перенумерацію житлових будинків по одній з АДРЕСА_2 , перейменованої раніше на АДРЕСА_3 . Згідно з довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №01764 вiд 04 липня 2019 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 складається з двох квартир. Квартира АДРЕСА_5 приватизована. Позивач ОСОБА_1 являється основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_6 , а документів, які б свідчили про незаконне вселення позивачів не існує. Виходячи з наведених письмових доказів випливає, що ордер на квартиру АДРЕСА_2 фактично був виданий на квартиру АДРЕСА_6 за наслідками зміни нумерації та перейменування вулиці. В матеріалах інвентаризаційної справи, яка знаходиться в КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» відсутня інформація про те, що квартира АДРЕСА_7 була перенумерована з №9 на №1. Натомість, в матеріалах інвентаризаційної справи наявні відомості про перенумерацію самого будинку та перейменування АДРЕСА_2 на АДРЕСА_4 . На даний час не має можливості внесення змін до ордеру, а саме виправлення зазначеної в ньому адреси - номеру квартири. Проте, відповідачем позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у приватизації вищевказаної квартири у зв`язку з тим, що станом на 02 липня 2019 року в органу приватизації житлового фонду виконавчого комітету Ніжинської міської ради відсутні правові підстави для здійснення приватизації житлової квартири за адресою: АДРЕСА_8 у зв`язку з тим, що ордер виданий на вселення до житлової квартири АДРЕСА_9 ).

Позивачі просили суд визнати незаконною відмову виконкому Ніжинської міської ради у наданні дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 76,3 м2, житловою площею 34 м2, визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 76,3 м2, житловою площею 34 м2, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадин», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.1999, стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати.

Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явилися, представник позивачів подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив під час ухвалення рішення вирішити питання судових витрат.

Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду представник ОСОБА_4 подала заяву, в якій заперечила проти визнання позову, просила розглянути справу без участі їх представника та прийняти рішення, яким відмовити у визнанні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 , що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті громадянина України. Позивач ОСОБА_2 також зареєстрований за даною адресою, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання №18-29/963 від 19.04.2020.

Встановлено, що ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ), що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Обозним заводом ім. Сталіна був виданий ордер №9 на ім`я ОСОБА_3 на право вселення до квартири, яка складається з 3-х кімнат та кухні загальною площею 49 квадратних метра в будинку АДРЕСА_1 , який належать заводу.

Згідно з архівним витягом з рішення №115 виконавчого комітету Ніжинської міської ради депутатів трудящих Чернігівської області вiд 25 березня 1964 року «Про визнання права соціалістичної /державної/ та особистої власності на домоволодіння» визнано право соціалістичної /державної/ та особистої власності на домоволодіння в м. Ніжині на житловий будинок АДРЕСА_2 , зобов`язано Бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію даного домоволодіння, а комунальному відділу видати на це домоволодіння правові документи.

Відповідно до технічної документації, виготовленої в 1981-1985 р.р. видно, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 розташований одноповерховий будинок, а відповідно до поверхового плану та експлікації він складається з двох квартир. Рішенням №51 виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів вiд 17 лютого 1987 року (п.8) проведено перенумерацію житлових будинків по одній з АДРЕСА_2 , перейменованої раніше на АДРЕСА_2 на нову назву - АДРЕСА_4 .

Згідно з довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №01764 вiд 04 липня 2019 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 складається з двох квартир. Квартира АДРЕСА_5 - приватизована.

Згідно з довідкою №18-31/2304, виданою 26 квітня 2019 року відділом квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради в квартирі АДРЕСА_6 мешкають i мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію житлового фонду» ОСОБА_1 , наймач, 1966 р.н., прописана у квартирі з 29 квітня 1987 року, та ОСОБА_2 , син наймача, 1993 р.н., прописаний з 10 червня 1993 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оформлення передачі в приватну власність квартири, жилого приміщення, регулюється Житловим кодексом Української РСР, Законом України «Про приватизацію державного жилого фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Відповідно до ст.1 Житлового кодексу Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

На підставі ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків).

Згідно ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №109/17404 від 29.01.2010, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі.

Статтею 10 Закону визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно абзацу 5 ч.1 ст.12 ЗУ «Про приватизацію державного майна» - заяви про приватизацію подаються до державних органів приватизації за місцезнаходженням об`єкта, що приватизується, у письмовій формі в порядку, що встановлюється Фондом державного майна України.

Відповідно до п.13 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації).

Пунктом 23 Положення встановлено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності та приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Таким чином, виходячи з того, що позивачі були вселені до спірної квартири на законних підставах, законність їх проживання ніхто не оспорює, позивач в установленому порядку звернувся із заявою про приватизацію, суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на житло, яке підлягає захисту судом шляхом надання позивачу права на приватизацію спірної квартири.

Відсутність рішення про перенумерацію квартири АДРЕСА_10 на квартиру АДРЕСА_6 не свідчить про незаконність прав позивачів на приватизацію житла, в якому вони проживають на законних підставах.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Гаші проти Хорватії», у справі «Трго проти Хорватії»).

З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, при вирішенні даної справи суд застосовує принцип верховенства права з врахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Суду у справах «Панченко проти України» (п. 51) та «Рисовський проти України» (п. 71).

У справі «Панченко проти України» ЄСПЛ констатував, що заявник мав «легітимні сподівання» отримати в свою приватну власність житло (пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти України»).

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дата набрання чинності для України 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий розгляд його незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу входять до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При зверненні до суду позивачами (кожним) сплачено судовій збір в розмірі 1 536,80 грн., що підтверджується квитанціями, який підлягає стягненню з відповідача.

Представник позивачів також просить стягнути судові витрати в розмірі 7500 грн., пов`язані з наданням правничої допомоги.

Представником позивачів на підтвердження суми понесених судових витрат надано до суду договір про надання правничої допомоги від 14.09.2020, квитанція до прибуткового касового ордера №331/20 від 30.11.2020 на суму 7 500 грн. та розрахунок наданої правничої допомоги.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачами витрат на правничу допомогу на суму 7 500 грн.

Враховуючи наведене, та керуючись ст. ст. 19, 41, 47 Конституції України, ст. ст.1, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. ст. 1-3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 16, 344 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконною відмову виконкому Ніжинської міської ради у наданні дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 76,3 м2, житловою площею 34 м2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на приватизацію квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 76,3 м2, житловою площею 34 м2.

Стягнути з виконавчого комітету Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_1 1536,80 грн судових витрат.

Стягнути з виконавчого комітету Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_2 1536,80 грн судових витрат.

Стягнути з виконавчого комітету Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Виконавчий комітет Ніжинської міської ради, місцезнаходження м. Ніжин, площа Iвана Франка, 1, .

Повний текст рішення складено 24.12.2020 року.

Суддя Т.О.Гагаріна