Справа № 502/1992/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

в інтересах

ОСОБА_2

заінтересована особа: Кілійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про встановлення факту смерті особи,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 24.11.2020 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Фурманівка, Кілійського району, Одеської області, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Армянськ АР Крим, Україна.

В обґрунтування викладених позовних вимог представник заявника зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 заявник народився в м. Чехов Сахалінської області і його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Його мати ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_1 . 06.06.2006 року ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку заповідала заявнику, відповідно до заповіту. 3 квітня 2019 року до червня 2020 року мати ОСОБА_3 проживала разом з його рідною сестрою ОСОБА_5 і перебувала на її утриманні в АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 мати заявника ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Армянським міським відділом цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11.06.2020 року. Але провести українську державну реєстрацію смерті матері ОСОБА_3 та отримати свідоцтво про смерть матері в Кілійському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заявник не має змоги через те, що Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Армянським міським відділом цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11.06.2020 року, не є підставою для державної смерті через те, що видане на тимчасово окупаній території України.

Ухвалою суду від 04.12.2020 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд заяви по суті.

Представник позивача належним чином повідомлен про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшло заява, відповідно до якої він просить справу розглядати за його відсутності та відсутності заявника, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи, начальник Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Переверзєва О.М., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак від неї на адресу суду надійшло заява, відповідно до якої вона просить справу розглядати за її відсутності.

На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданий рос. гор. ЗАГС Чеховского района Сахалинской области 10.02.1954 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився рос. ОСОБА_6 , батьками якого записані рос. ОСОБА_7 и ОСОБА_8 , актовий запис №38.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданий Армянським міським відділом цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11.06.2020 року, рос. « ОСОБА_8 » померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як зазначається в довідці, виданій виконкомом Фурманівської сільської ради Кілійського району Одеськой області 12.11.2020 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала та була зареєстрована за адресою: в АДРЕСА_1 .

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_9 06 червня 2006 року, який посвідчений секретарем Фурманівської сільської ради Кілійського району Одеськой області Чебан А.Д., належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №047881 заповідає ОСОБА_2 .

Як зазначається з відповіді Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану 14.11.2020 року щодо проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на території Республіки Крим, провести державну реєстрацію смерті не є можливим, так як не надані відповідні документи, які є підставою для проведення державної реєстрації смерті, тобто Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , виданий Армянським міським відділом цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11.06.2020 року, не є підставою для державної реєстрації смерті.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процессуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України).

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Статтею 9 Закону № 1207-VІІ передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окуповані території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина перша). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга). Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті. Є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя).

Відповідно до ч.2 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий).

На підставі п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги заявника обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 55 Конституції України, 13, 19, 81, 263-265, 317 ЦПК України, суд:

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Фурманівка, Кілійського району Одеської області, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Армянськ АР Крим, Україна.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан