Справа № 462/6142/19 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/4158/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м.Львів

Справа № 462/6142/19

Провадження № 22ц/811/4158/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства (ЛМКП) «Львівтеплоенерго»

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 6 листопада 2019 року у складі судді Колодяжного С.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення заробітної плати,-

встановив:

26 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача 140 948,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2017 року по 7 серпня 2019 року. В обґрунтування позову посилається на те, що з 14 листопада 2005 року він працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго», в тому числі з 1 вересня 2007 року - на посаді електрослюсаря з ремонту електричного утаткування електростанцій п`ятого розряду електричного цеху Теплоелектроцентралі №1. Вказує, що 26 вересня 2017 року відповідно до наказу №513-к він (позивач) був звільнений з вказаної посади за угодою сторін. Стверджує, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 липня 2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його користь 43 035,06 грн. недоплаченої частини заробітної плати. 11січня 2019 року відповідачем виконано рішення суду. Рішенням цього суду від 3 травня 2019 року стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його (позивача) користь 49 998,26 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, на підставі якого відповідачем 7 серпня 2019 року сплачено вказану компенсацію. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який відповідно до поданого ним розрахунку становить 140 948,64 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 6 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2017 року по 7 серпня 2019 року у розмірі 140 948,64 грнбез урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржуєЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.Вказує, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати ( з 2017 року), а стягнення заробітної плати штучно розділив на 2 позови. Зазначає, що стягнення 140 948,64 гри. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є несправедливим та необгунтованим. Сума середнього заробітку майже в 3,5 рази перевищує розмір заборгованості із заробітної плати. Посилається на постанову Верховного Суду від 12 вересня 2019 року, згідно якої разом із ст. 116 КЗпП, яка передбачає випадки коли у суду є право зменшити розмір суми, що підлягає до стягнення, при розгляді подібних справ необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Вказує, що судами попередніх інстанцій було застосовано принцип співмірності й зменшено розмір стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Такі висновки судів Верховний Суд вважав правильними і справедливими. Крім того апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс-16, яка не була взята до уваги судом першої інстанції.

25 лютого 2020 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено про необґрунтованість апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов у повному об`ємі, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 14 листопада 2005 року працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго», з 1 вересня 2007 року - на посаді електрослюсаря з ремонту електричного устаткування електростанцій п`ятого розряду електричного цеху Теплоелектроцентралі №1. Наказом №513-к від 26 вересня 2017 року позивач звільнений з вказаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 липня 2018 року у справі №462/2207/18 задоволено вимоги позивача та стягнуто із ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його користь 43 035,06 грн. недоплаченої частини заробітної плати. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішенням цього суду від 3 травня 2019 року у справі №462/1122/19 стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача 49 998,26 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Судом встановлено, що 11 січня 2019 року відповідачем проведено позивачу оплату заборгованості із заробітної плати відповідно до рішення суду від 24 липня 2018 року, а 7 серпня 2019 року - сплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно рішення суду від 3 травня 2019 року. Відповідачем проведено остаточний розрахунок при звільненні з позивачем 7 серпня 2019 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягнуті відповідно до вказаних судових рішень суми не включають середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судом першої інстанції вірно встановлено що відповідач у день звільнення позивача не здійснив з ним усіх розрахунків.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Є встановленим, що на день звільнення позивачу не проведено виплату всіх належних від підприємства сум. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені у залежність від фінансово-господарської діяльності або наявності коштів у роботодавця.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 на підставі статті 117 КЗпП України має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 27 вересня 2017 року по 7 серпня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до розрахункових листів заробітна плата ОСОБА_3 за липень-серпень 2017 року становить 7 895,82 (5310,81 + 2585,01) грн. Позивачем відпрацьовано за липень-серпень 2017 року 208,20 (136,40+ 71,80) робочих годин, його середньогодинна заробітна плата складає 37,92 грн. (7 895,82 грн. : 208,20 роб.год.).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки по день фактичного розрахунку, обчислюється шляхом множення 37,92 грн. (середньогодинної заробітної плати) на кількість робочих годин за весь час затримки.

Також судом зазначено, що кількість робочих годин за весь час затримки розрахунку, (з 27 вересня 2017 року по 7 серпня 2019 року становить 3717 робочих годин. Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за час затримки виплати заробітної плати після звільнення позивача складає 140948,64 грн. (37,92 грн. х 3717 робочих годин).

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2017 року по 7 серпня 2019 року в сумі 140 948,46 грн. проведено у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, і не спростовано відповідачем.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбовляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування позивачу заробітку за час затримки розрахунку.

Заборгованість про заробітній платі перед позивачем становила 43 053,06 грн. Він звернувся за захистом своїх порушених прав до суду і рішенням від 27 липня 2018 року його позов задоволено.

З урахуванням встановлено та принципу співмірності, колегія суддів прийшла до висновку, що в користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток у якості відповідальності за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 45 000 грн. Відтак, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. 367, п.1,п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375,376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 6 листопада 2019 року в частині стягнення на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити та зменшити цю суму з 140 948,64 грн. до 45 000 (сорока п`яти тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 1 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді