Справа № 161/6737/20 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/824/20 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 12.03.2011 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які викладені на сайті банку. За умовами вищевказаного договору позичальник отримав на платіжну картку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Відповідач погодився на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 22.03.2020 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 70825,38 грн., з яких: 42881,41 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14136,25 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 9958,89 грн. нарахована пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3348,83 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2011 року банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення та погодження відповідача із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку та виявлено бажання відповідача оформити на своє ім`я кредитку (а.с.61).

Разом із тим, у зазначеній анкеті-заяві відсутні дані щодо умов про встановлення кредитного ліміту та відповідальності у вигляді пені та штрафу за порушення зобов`язання.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Відмовляючи у стягненні пені та штрафу, суд першої інстанції дав повне обґрунтування цим обставинам із посиланням на надані позивачем докази та правильно виходив із того, що через відсутність підстав вважати складовими кредитного договору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем нарахувань по пені і штрафу належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло.

Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі пені і штрафів, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача такої заборгованості.

Разом із тим, із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач фактично отримав у банку кредитні кошти, якими активно користувався. І про це ж він не заперечує як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу.

Незгода відповідача саме із таким розміром заборгованості по тілу кредиту відхиляється апеляційним судом, оскільки посилання відповідача на встановлення банком кредитного ліміту у меншому розмірі, ніж заявлений до стягнення розмір боргу не спростований відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами.

Кредитний ліміт та фактичне отримання банківських коштів поняття не тотожні.

Як зазначено вище, відповідач активно користувався кредитними коштами, що стверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Неодноразово кошти погашалися ним особисто готівкою у терміналах самообслуговування відділень банку, а також через додаток Приват24. Жодних заперечень до банку щодо невірного розміру заборгованості за тілом кредиту відповідач не подавав (а.с.25-58).

З урахуванням наведеного, вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 42881,41 грн. підлягають до задоволення.

Із позовної заяви вбачається, що банк також просив стягнути із відповідача 14136,25 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданої позивачем довідки вбачається, що за кредитним договором відповідачу надано останню кредитну картку, термін дії якої 11/22, тобто до листопада 2022 року (а.с.60).

Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту банком не надано.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення 14136,25 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Крім того, банк, зазначивши розмір такої заборгованості, не надав її розрахунку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за тілом кредиту зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення у цій частині з ухваленням нового судового рішення.

У зв`язку із частковим задоволенням як позову, так і апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог, а саме 60,5% як за подання позовної заяви так і за подання апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 42881 (сорок дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 41 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту б/н від 12.03.2011 та 1271 (одну тисячу двісті сімдесят одну) грн. 71 коп. судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1907 (одну тисячу дев`ятсот сім) грн. 56 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді