КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9442/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», третя особа - Київська міська рада про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до КП «Київжитлоспецексплуатація» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за результатами розгляду якої було постановлено рішення, яким присуджено до негайного виконання: поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника начальника комунального підприємства з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнень за один місяць. Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 вказане рішення залишено без змін.

Позивач вказував, що рішення суду своєчасно не було виконано, тому він змушений звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, посилаючись на ст. ст. 236 КЗпП України, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59 560,50 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційні скарзі вказує, що надав суду належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову немотивованим та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Денисенко О.В. вказує, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року - залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у розмірі 59 560,50 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 752/7905/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач вказував, що за результатами розгляду справи на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2019 року по 08 липня 2019 року у розмірі 71 472,60 грн та поновлено на посаді заступника начальника Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення з 25 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі заяви позивача Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 16 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60319854 (а.с 18-19).

Як видно із дублікату квитанції від 24 жовтня 2019 року, відповідачем перераховано на банківську картку позивача компенсацію заробітної плати за рішенням суду у сумі 57 535,44 грн (а.с. 20).

Згідно з довідкою КП «Київжитлоспецексплуатація» від 25 червня 2019 року № 062/15/08-17 середньоденна заробітна плата позивача складає 794,14 грн (а.с. 17).

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду: копію ID-картки позивача та довідки про його місце реєстрації, фотокопію довідки про заробітну плату, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію банківської квитанції про виплату заробітної плати за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, статтями 12, 13 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим, позивачем не долучено до матеріалів справи належним чином завірених копій судових рішень на підтвердження обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Крім того, позивач не надав суду належних доказів того, коли він отримав виконавчий лист по справі, коли звернув його до виконання та коли фактично було виконано рішення суду, зокрема, щодо поновлення його на роботі. Без доказів на підтвердження цих обставин суд був позбавлений можливості перевірити порушення відповідачем строків та порядку виконання рішення суду, а відтак, і правомірність та обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України, визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги щодо подання позивачем всіх необхідних доказів на підтвердження вимог позовної заяви відхиляються колегією суддів як безпідставні та такі, що не підтверджуються матеріалами справи.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому нові докази, додані до апеляційної скарги, а саме - копії судових рішень по справі №752/79205/19, не можуть бути враховані колегією суддів під час апеляційного перегляду справи, оскільки апелянт не вказав суду поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції

Апелянт правильно звернув увагу на помилкове зазначення судом ціни позову - 57 178,08 грн, в той час як остаточна сума, яку просив стягнути позивач після уточнення позовних вимог становить 59 560, 50 грн. Однак, вказана обставина не впливає на правильність ухваленого судом рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко