Справа № 182/5743/14-ц
Провадження № 2/0182/652/2020
У Х В А Л А

Іменем України

03.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за поліпшення не житлового вбудованого приміщення .

Заяви по суті справи.

Позивач звернулась з позовними вимогами до відповідача та просить суд стягнути на її користь компенсацію витрат понесених на здійснення невід`ємного поліпшення не житлового вбудованого приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 в сумі 208310,14 грн., стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору(а.с. 3-5)

В обґрунтування позову позивач послалась на те, що 16.07.2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Нікопольського міськрайонного суду щодо відступлення від засад рівності при розподілі майна подружжя та визнав за ОСОБА_2 особистою приватною власністю нежитлове вбудоване приміщення 111,5 кв.м. розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Враховуючи даний факт вважає, що пропуску строку для подання позовної заяви щодо стягнення компенсації витрат понесених на здійснення невід`ємного поліпшення не житлового вбудованого приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 не відбулось. Дана справа розглядалась з 2011 року по 2014 рік, тому фактично порушення її права на отримання компенсації за поліпшення відбулось з моменту скасування рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі №2-1904/11. З 07.07.1993 року по 18.03.2007 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу за спільні кошти ними спільно було придбане нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , автомобіль HYUNDAI Н200 державний номерний знак НОМЕР_1 , 3/142 частини будівлі гуртожитку АДРЕСА_1 , яке в 2009 році було визнано не житловим вбудованим приміщенням (літерою А-5), складається з приміщень площею 28,1 кв.м., приміщення площе. 33,2 кв.м., приміщення площею 13.1 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 3,5 кв.м., кладовою площею 1,5 кв.м., приміщення площею 26,8 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., загальною площею 111,5 кв.м. за бажанням її колишнього чоловіка всі договори купівлі-продажу зазначеного вище майна були оформлені на нього. Вони обоє займаються підприємницькою діяльністю. Разом підприємництво здійснювали в цьому не житловому приміщенні. Після придбання цього не житлового приміщення було вирішено провести необхідні будівельні роботи. В зв`язку з тим, що всі договори купівлі-продажу зазначеного вище майна були оформлені на ОСОБА_2 він видав їй нотаріально посвідчену довіреність на проведення усіх відповідних дій для можливості проведення підприємницької діяльності в даному приміщенні. Оплату укладення договорів з підрядною організацією на проведення будівельних робіт вона проводила самостійно. Договори на виконання роіт, кошториси, акти виконаних робіт надані до позову, як доказ того, що фактично нею було понесені грошові затрати в сумі 208310,14 грн. В зв`язку з тим, що нежитлове вбудоване приміщення було визнано за ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності і він має намір продати дане приміщення, а компенсувати понесені нею витрати відповідач повертати не планує, вважає, що ОСОБА_2 повинен виплатити їй вартість проведених робіт на поліпшення, які були виконані в не житловому приміщенні, які фактично збільшили ринкову вартість не житлового вбудованого приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 . оскільки здійснені поліпшення нежитлової будівлі не можуть бути повернуті їй, то вона просить суд вці витрачені кошти стягнути з відповідача н її користь.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову та просить суд відмовити позивачу, оскільки позивачем суду не надано будь-яких достовірних та належних доказів, якіб підтверджували викладені в позовній заяві обставини. Всі ремонті роботи належного йому не житлового приміщення виконував він сам. Позивач лише здійснювала представництво його інтересів при розгляді справи № 2-2629/09 в Нікопольському міськрайонному суді щодо реконструкції приміщення магазину. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2009 року, яке набрало законної сили 10.03.2009 року було встановлено, що саме ОСОБА_2 у 2008 році самовільно провів переобладнання не житлового приміщення пі магазин. Таким чином, думки та припущення позивача не є підставою для задоволення позову(а.с. 101-103)

Інших заяв по суті справи учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

24.07.2014 року суддя Нікопольського міськрайонної суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 відкрила по справі провадження(а.с.72)

24.07.2014 року по суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської Шестаковою З.С. області постановлено ухвалу про забезпечення позову (а.с.73)

18.08.2014 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської Шестаковою З.С. задоволено заяву ОСОБА_2 про відвід судді (а.с.93).

01.09.2014 року суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Троян Н.А. постановила ухвалу про прийняття справи до свого провадження (а.с.96).

24.12.2014 року судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю (а.с.121-122).

У зв`язку зі звільненням у відставку судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Троян Н.А. справу передано в провадження судді Багрової А.Г.

27.02.2015 року канцелярія суду надала довідку про те, що до теперішнього часу зазначена справа з Вищого спеціалізованого суду України не надходила(а.с.123)

11.06.2015 року ухвалою суду по справі відновлено провадження та призначено справу до розгляду (а.с.134)

23.11.2015 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю(а.с.155)

17.06.2020 року з ініціативи суду провадження по справі відновлено. Постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін(а.с.196-197), про що були повідомлені сторони (а.с. 200-201, 203).

Будь-яких заяв та клопотань з процесуальних питань та по суті учасники справи до суду не подали.

Судом встановлено.

Нікопольським міськрайонним судом розглядалась цивільна справа № 2-1904/11 провадження №2/0182/1211/2014 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено(а.с.163-169).

Згідно із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 виділено та визнано за нею право власності на нежитлове вбудоване приміщення (літера „А-5") в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 111,5 кв.м, яке складається з: приміщення площею 28,1 кв.м; приміщення площею 33,2 кв.м; приміщення площею 13,1 кв.м; вбиральні площею 1,4 кв.м; коридору площею 3,5 кв.м; кладової площею 1,5 кв.м; приміщення площею 26,8 кв.м; коридору площею 3,9 кв.м . Виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на автомобіль „Хюндай Н200 номерний знак НОМЕР_1 . Відмовлено ОСОБА_2 в зустрічному позові про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка(а.с.168-169).

Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 06.06.2014 року вирішено питання розподілу судових витрат.(а.с. 170-171)

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення з цим позовом до суду було ухвалення Апеляційним судом Дніпропетровської області 16.07.2014 року рішення по справі № 2-1904/11(а.с.107), згідно з яким за ОСОБА_2 було визнано право особистої приватної власності на вбудоване приміщення (літера „А-5") в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 111,5 кв.м, яке складається з: приміщення площею 28,1 кв.м; приміщення площею 33,2 кв.м; приміщення площею 13,1 кв.м; вбиральні площею 1,4 кв.м; коридору площею 3,5 кв.м; кладової площею 1,5 кв.м; приміщення площею 26,8 кв.м; коридору площею 3,9 кв.м .

Зазначене рішення Апеляційного суду від 16.07.2014 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 року було скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(а.с.114-117).

12.05.2015 року Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровсько області (а.с.125-130) Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 змінено в частині правового обґрунтуванні відмови. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

29.12.2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року та додаткове рішення того ж суду від 06 червня 2014 року скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 55/100 частин нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 45/100 частин нежитлового вбудованого приміщення «А-5» у будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині поділу автомобіля «Хюндай Н200», № НОМЕР_1 , відмовлено . Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін(а.с.172-177).

Постановою Верховного суду від 22.01.2020 року Рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року залишено без змін(а.с.178-194).

Отже, судом встановлено, що нежитлове вбудоване приміщення «А-5» у будинку АДРЕСА_1 поділено між колишнім подружжям та належить позивачу на праві власності в розмірі 55/100 частин, а відповідачу в розмірі 45/100 частин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили остаточно нежитлове вбудоване приміщення «А-5» у будинку АДРЕСА_1 поділено між колишнім подружжям та за позивачем визнано право власності на 55/100 частин, за відповідачем на 45/100 частин, то суд дійшов до висновку, що між колишнім подружжям не залишилось неврегульованих питань щодо предмету спору.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за поліпшення не житлового вбудованого приміщення закрити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала складена 03.09.2020 року.

Суддя: А. Г. Багрова