Номер провадження: 22-ц/813/3573/20
Номер справи місцевого суду: 522/179/16-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Національний банк України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року у складі судді Загороднюка В.І.,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року Національний банк України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання позичальником грошового зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 309 850 670 грн. 07 коп.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що ПАТ «Імексбанк» не виконало свої зобов`язання за договором про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28 листопада 2014 року. Позивач також послався на п.4 договору поруки від 28.11.2014 №61, яким визначено, що обов`язок поручителя погасити суму заборгованості за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором виникає за першою вимогою Національного банку протягом 7 (семи) календарних днів з дня направлення Національним банком поручителю письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного банку України суму заборгованості за кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28.11.2014 в загальному розмірі 309 850 670 грн. та судовий збір.

15.07.2016 рішенням апеляційного суду Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 скасовано, в задоволенні позову відмовлено. 15.07.2016 апеляційним судом постановлено окрему ухвалу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 рішення апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 та окрему ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

14.08.2018 Національний банк України подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк» в солідарному порядку заборгованість за договором про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28.11.2014 в розмірі 309 850 670 грн. 07 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Національний банк України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянтом протягом строку загальної позовної давності пред`явлено позов до поручителя, а тому підстави для відмови у позові відсутні. Поняття «вимога до поручителя» та «позов до поручителя» не є тотожними і мають різне значення. Відсутність акцептованих вимог та затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк» унеможливлює задоволення вимог за акцесорними зобов`язаннями, а тому з дня прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення №214/15 від 14.09.2015 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк» встановлено зобов`язання за договором, їх розмір та відсутність факту погашення. Строк, протягом якого кредитор може пред`явити вимоги до поручителя, як солідарного боржника, повинен відраховуватись з 14.09.2015. До пред`явлення позивачем поручителю письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у поручителя відсутній обов`язок виконувати зобов`язання. Саме норми ст.ст. 37, 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають певні правові наслідки введення тимчасової адміністрації або початку ліквідації та повинні бути застосовані. Отже, мова йде про зупинення або закінчення виконавчого провадження. Таким чином, законодавець передбачив саме зупинення виконавчого провадження на період тимчасової адміністрації. Примусове стягнення притаманне лише виконавчому провадженню, а тому обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не повинні застосовуватись при стягненні коштів у судовому порядку та ухваленні судового рішення.

15.04.2019 ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

20.01.2020 ОСОБА_1 надав додаткові пояснення в яких зазначив, що позов до поручителя пред`явлено 06.01.2016, в той час, коли шестимісячний строк для пред`явлення кредитором вимог до поручителя сплив 28 листопада 2015 року. Таким чином, позивач звернувся до суду після припинення поруки, що унеможливлює задоволення його позовних вимог.

19.02.2020 позивач надав додаткові пояснення в яких підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

24.02.2020 від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення.

24.02.2020 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

17.06.2020 від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, ОСОБА_1 та третьої особи, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам вищенаведених норм, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 28.11.2014 між Національним банком України та ПАТ «Імексбанк» укладено договір про надання стабілізаційного кредиту №60, за умовами якого, кредитор надав позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності одноразовою сумою в розмірі 300000000,00 грн. (триста мільйонів гривень 00 коп.) на строк до 28.11.2016 за відсотковою ставкою в розмірі 21% річних, з погашенням кредиту і сплатою відсотків за користування ним.

Згідно з п. 1.2. вказаного договору, метою кредитування є отримання позичальником кредиту для виконання своїх зобов`язань перед фізичними особами.

28.11.2014 між Національним банком України та ОСОБА_1 укладено договір поруки №61, за умовами якого, ОСОБА_1 зобов`язався перед НБУ відповідати за належне виконання ПАТ «Імексбанк» всіх своїх зобов`язань, що випливають з договору про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28.11.2014.

Пунктом 1 договору поруки визначено, що поручитель зобов`язується перед банком відповідати за належне виконання ПАТ «Імексбанк» всіх своїх зобов`язань, що випливають з договору про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28.11.2014, згідно з яким позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти у сумі 300 000 000 гривень у строк до 28 листопада 2016 року.

За умовами п. 2 договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком у разі неналежного виконання зобов`язання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами у тому ж обсязі, що й позичальник, включаючи суму кредиту, визначену згідно з кредитним договором, нараховані за користування кредитом проценти, неустойки (пені, штрафи) суми відшкодувань та інші платежі, передбачені основним зобов`язанням.

Пунктом 4 договору визначено, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання в строк, поручитель погашає суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти, штрафні санкції, неустойки за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також відшкодовує банку витрати та збитки за неналежне виконання умов основного зобов`язання за першою вимогою банку протягом 7 календарних днів з дня направлення банком поручителю за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя у цьому договорі, письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору.

23.12.2014 між Національним банком України та ПАТ «Імексбанк» укладено додаткову угоду №1 до договору про надання стабілізаційного кредиту від 28.11.2014 №60.

Пунктом 1.3. договору про надання стабілізаційного кредиту №60, зі змінами згідно з додатковою угодою №1, було встановлено графік погашення позичальником кредиту за період з 06.03.2015 по 28.11.2016.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у ПАТ «Імексбанк» утворилась заборгованість, яка згідно з довідкою-розрахунком складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300 000 000,00 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 9 838 356,16 гривень; заборгованості за пенею по відсоткам в розмірі 12 313,91 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в стягненні кредитної заборгованості виходив з того, що строк пред`явлення вимог кредитором до поручителя пропущений. Крім того, на момент прийняття рішення суду у справі Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повністю затверджено акцептовані вимоги Національного банку України до ПАТ «Імексбанк» за кредитним договором №29 про рефінансування від 26.11.2009 у сумі ,14 грн. та за договором про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28.11.2014 у сумі 309 850 670,07 грн.

Разом з тим, суд невірно застосував норми матеріального права, та невірно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення.

Укладаючи між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 договір поруки, сторони пунктом 4 договору погодили, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання в строк, поручитель погашає суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти, штрафні санкції, неустойки (пені, штрафи) за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також відшкодовує банку витрати та збитки за неналежне виконання умов основного зобов`язання за першою вимогою банку протягом 7 (семи) календарних днів з дня направлення банком поручителю за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі, письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору.

Пунктом 14 договору поруки сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Сторони, керуючись умовами частини четвертої ст. 559 Цивільного кодексу України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань, що складають основне зобов`язання.

04.11.2018 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», згідно якого ч. 4 ст. 559 ЦК України викладено в наступній редакції. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється повним виконання основного зобов`язання або якщо кредитор протягом строку загальної позовної давності від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений момент пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом строку загальної позовної давності від дня укладення договору поруки. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо по кожній його частині починаючи від дня закінчення строку чи настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Частинами 1, 2 розділу 2 «Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом та застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що зобов`язання з повернення коштів не виконано, умовами договору поруки передбачено, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань, що складають основне зобов`язання, відтак зобов`язання виникло до введення і продовжило існувати після введення закону в дію, тому вказаний закон підлягав застосуванню до спірних правовідносин, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, сторони п. 4 договору поруки визначили момент настання обов`язку поручителя виконати зобов`язання, який встановлений пред`явленням вимоги у вигляді письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Принцип свободи договору, передбачений ст.627 ЦК України, а також принцип обов`язковості його виконання (ст.629 ЦК України), з врахуванням змісту цього пункту договору свідчить про те, що кожна зі сторін договору могла очікувати виконання обов`язку у відповідності з умовами договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 04.09.2015 звернувся до поручителя з письмовою вимогою до подання позовної заяви, тим самим надав право поручителю добровільно виконати зобов`язання щодо сплати заборгованості та проінформував про факт відкликання банківської ліцензії, з того часу міг очікувати на необхідність захисту прав.

Проте, враховуючи, що жодного платежу ні банком, ні поручителем з дати укладання кредитного договору, а також направлення вимоги здійснено не було та наразі заборгованість у загальному розмірі 309 850 670 грн. 07 коп. не погашена, позивач у межах строку звернувся з позовом до відповідачів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про пропущення банком строку на пред`явлення вимоги до поручителя.

Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015 № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.05.2015 №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк».

Згідно зі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно зі ст. 49 Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи, зокрема:1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Так, Національний банк України 22.06.2015 направив уповноваженій особі Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» заяву від 18.06.2015 про визнання кредитором, в тому числі за договором про надання стабілізаційного кредиту від 28.11.2014 № 60 на загальну суму 309 850 670,07 грн.

Зважаючи на вищенаведені положення Закону, уповноважена особа Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» повинна за заявою вжити відповідних заходів протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону та протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів сповістити кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду.

На офіційному сайті Фонду 21.09.2015, керуючись ч. 3 ст. 49 Закону сповіщено кредиторів, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 214/15 від 14.09.2015 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Імексбанк». У свою чергу, 01.10.2015 від уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» надійшов лист від 30.09.2015 в якому зазначено, що кредиторські вимоги Національного банку за договором, визнані на суму 309 838 356,16 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 рішення апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 та окрему ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. При цьому зазначено, що суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а саме: про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також належним чином не визначив суб`єктний склад сторін спору, учасниками якого є ПАТ "Імексбанк".

Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Встановлено, що на час вирішення справи судом, ПАТ «Імексбанк» не припинено, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку, відтак банк може виступати учасником правовідносин.

Згідно з вимогами ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Отже, для наявності підстав стягнення з АТ «Імексбанк» та поручителя заборгованості за договором, враховуючи солідарну відповідальність останніх, а також те, що процедура затвердження вимог кредиторів в порядку ліквідації не спростовує права визначення боргу боржника, та не перешкоджає процедурі позасудового вирішення стягнення боргу, то вимоги кредитора слід вважати обґрунтованими.

Викладені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині спростовують висновки суду.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в солідарному порядку на користь Національного банку України суму заборгованості за кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28 листопада 2014 року, що складається з: за тілом кредиту 300 000 000 грн; за відсотками 9 838 356,16 грн; за пенею 12313,91, що разом становить 309 850 670,07 грн з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року скасувати.

Позовну заяву Національного банку України до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» солідарно на користь Національного банку України суму заборгованості за кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту №60 від 28 листопада 2014 року, що складається з: за тілом кредиту 300 000 000 грн; за відсотками 9 838 356,16 грн; за пенею 12313,91, разом 309 850 670,07 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 23.12.2020.

Головуючий:

Судді: