У Х В А Л А

17 січня 2020 року

м. Київ

справа № 607/13238/19

провадження № 61-742 ск 20

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача допомогу по безробіттю на суму 7 659, 76 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог Тернопільський МЦЗ зазначив, що 18 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості про надання статусу безробітного (із виплатою відповідної матеріальної допомоги), за результатами розгляду якої відповідачу надано статус безробітного.

За період перебування на обліку з 18 червня 2012 року по 15 травня 2013 року відповідач отримав матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю в розмірі 7659 грн. 76 коп. В ході проведення перевірки центром зайнятості було виявлено, що відповідач з 10 серпня 2004 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність. 22 листопада 2010 року постановою Тернопільського окружного адміністративного суду було припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , проте запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на підставі вказаного рішення було здійснено 13 грудня 2018 року. Відповідач одночасно перебуваючи на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, отримуючи допомогу по безробіттю та будучи зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності не повідомив центр про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення. На вимогу центру про добровільне повернення коштів, відповідач коштів не повернув.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, у задоволенні позову Тернопільського міськрайонного центру зайнятості відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено умислу у діях відповідача, зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у червні 2012 року до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.

28 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовом в повному обсязі.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у загальному розмірі 7 659, 76 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 1 921 грн =191 200 грн.).

Таким чином ця справа є малозначною.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 394 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко