Номер провадження: 22-ц/813/1737/20
Номер справи місцевого суду: 523/4324/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 25 червня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року Кіріченко В.М. представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2008 року у розмірі 54047,12 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 11 квітня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим на момент звернення до суду із позовною заявою утворилася заборгованість у розмірі 54047,12 грн (а.с. 5-7).

24 червня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження за вказаним позовом, обґрунтувала клопотання тим, що згідно з вимогами частини другої статті 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на іншому (крім цивільного) владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується. На думку відповідачки, відносини між позивачем і відповідачем, регулюються, виключно, нормами кримінального законодавства України, оскільки ще 1 лютого 2018 року щодо вищеописаних відносин до органів Національної поліції України була подана заява про скоєння щодо ОСОБА_1 кримінального правопорушення, відразу після чого за цією її заявою було почато кримінальне провадження про скоєння злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України (номер ЄРДР 0000116). Як зазначає відповідачка, досудове розслідування по цьому кримінальному провадженню триває до моменту подання клопотання (а.с.54-55).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Аліна С.С.) від 25 червня 2019 року вирішено у задоволенні клопотання позивача про закриття провадження по справі відмовити, у зв`язку з тим, що підстави для закриття провадження передбачені ст. 255 ЦПК України відсутні (а.с.60-61).

25 червня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеси (суддя Аліна С.С.) було ухвалено заочне рішення, яким вирішено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2008 року у розмірі 54047,12 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн (а.с.63-65).

24 липня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій апелянт просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 25 червня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги той факт, що сума тіла кредиту значно завищена та зовсім документально позивачем не підтверджена. Крім того, були відсутні будь-які законні підстави для нарахування штрафних санкцій за порушення зобов`язання, оскільки апелянт зазначає, що нічого не порушувала та в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що саме відповідачем були витрачені грошові кошти. Таким чином, апелянтка, посилаючись на п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, просить суд скасувати оскаржуване рішення, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи (а.с.80-95).

Ухвалою Одеського апеляційного суду (суддя Дрішлюк А.І.) від 31.07.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення від 25.06.2019 року було залишено без руху в зв`язку із несплатою судового збору (а.с. 96-98).

11.09.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду (суддя Дрішлюк А.І.) матеріали цивільної справи № 523/4324/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були направлені до Суворовського районного суду м. Одеси для належного оформлення (а.с. 100-101).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Аліна С.С.) від 25.09.2019 року були внесені виправлення в рішення від 25.06.2019 року (а.с. 104-105). 01.10.2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Одеського апеляційного суду.

08.10.2019 року на електронну пошту апеляційного суду надійшла заява апелянта про виправлення недоліків апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Аліна С.С.) від 25.09.2019 року та квитанція про сплату судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду Одеської області від 25 червня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

02 грудня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшли письмові пояснення представниці ПАТ КБ «ПриватБанк» Васильєвої К.В., яка вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки ОСОБА_1 , підписавши заяву на отримання кредиту погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Правила та Умови, відповідно, публічною офертою, а відповідачем підписала заяву-приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, взявши тим самим на себе зобов`язання регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Представник позивача також наголошує на тому, що Банк забезпечив апелянтці можливість доступу до карткового рахунку різними шляхами, які безпечно захищені, а операція, яка відбулась 01.02.2018 року, на яку апелянтка посилається у своїй апеляційній скарзі, як на доказ вчинення шахрайських дій це поповнення кредитної картки, що підтверджується випискою по рахунку. Також в письмових поясненнях наявні посилання на розрахунок заборгованості та виписку по рахунку як на підтвердження факту виконання апелянткою умов кредитного договору, визнання своїх зобов`язань за кредитом та здійснення погашення заборгованості.

Оскільки у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що зверталась до органів Національної поліції України із заявою про викрадення мобільного телефону, оскільки невідома їй людина почала користуватись її додатком «Приват 24» та, відповідно, привласнила її кредитні кошти, апеляційний суд з метою перевірки доводів апеляційної скарги звернувся з відповідним запитом до начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області з проханням надати суду підтвердження або спростування викладених в апеляційній скарзі фактів, на які посилається ОСОБА_1 , та надання відповідних документів, копій матеріалів кримінальних проваджень тощо. У відповідь на вказаний запит до Одеського апеляційного суду надійшов лист заступника начальника слідчого управління О. Саламахи, з якого слідує, що 31.01.2018 року до чергової частини Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 щодо вчинення невстановленою особою неправомірних дій, а саме щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами заявниці з банківського рахунку картки «Приват Банк». Дану заяву зареєстровано до ЖЄО Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області за № 971 та внесено відомості до ЄРДР за № 0000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 08.02.2018 року у кримінальному провадженні № 0000116 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про його закриття. Вказане рішення Іллічівською місцевою прокуратурою Одеської області не скасовано.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та письмових пояснень на апеляційну скаргу, Одеський апеляційний суд дійшов до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості Відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і Відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з Відповідача. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором кредиту, тому у нього виник обов`язок перед позивачем по виплаті суми кредиту у сумі 54 047, 12 гривень.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та правилами, тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідачка також не заперечувала описаного факту ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, додаткових пояснень з цього питання не надавала.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.04.2008 року сума боргу станом на 18.02.2019 року становить 54 047, 12 грн, з яких: 24 570, 67 грн заборгованість за тілом кредиту; 10 325, 69 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15 307, 80 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 793,10 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 2 549, 86 грн штраф (процентна складова).

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом.

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

Апелянтка визнавала Умови та правила надання їй банківських послуг і не заперечувала своєї обізнаності в їх змісті, не заперечуючи у своїй апеляційній скарзі вказаних умов та правил та підтверджуючи факт користування нею послугами банку з 2008 року та оформлення кредиту.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтвердження суми тіла кредиту, оскільки позовні вимоги позивача підтверджуються Розрахунком заборгованості за договором від 11.04.2008 року та випискою по рахунку від 21.11.2018 року.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта на той факт, що відкриття кримінального провадження та внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись доказом вчинення шахрайських дій, а посилання щодо відсутності в матеріалах справи доказів того, що саме нею були витрачені грошові кошти суд не приймає до уваги, оскільки у разі укладання клієнтських договорів з банком та видачі відповідної банківської картки конкретній фізичній особі презюмується, що саме вона користується цією карткою. Крім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов`язується не передавати Карти, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти.

Крім того, як слідує з листа заступника начальника слідчого управління О. Саламахи, кримінальне провадження № 0000116, на яке посилається апелянтка у своїй апеляційній скарзі, 08.02.2018 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік