Провадження № 2/161/1118/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.,

з участю представника позивача адвоката Гапона С.Й.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Максимчука Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката Гапона Сергія Йосиповича до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Гапон С.Й., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свій позов обґрунтовує тим, що 14.02.2013 року, на підставі боргової розписки, відповідач ОСОБА_1 отримав від нього кошти в сумі 20 000 доларів США. Так, як у вищевказаній розписці не було встановлено строку повернення позики, позивачем 16.10.2019 року на адресу відповідача було надіслано вимоги про повернення коштів. Однак, станом на день звернення з позовом до суду, кошти відповідачем не було повернуто.

З огляду на наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг в сумі 20 000 доларів США та судові витрати по справі.

Представник позивача, адвокат Гапон С.Й., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовільнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав. Разом з тим зазначив, що гроші у позивача ОСОБА_2 не брав, а лише написав боргову розписку.

Представник відповідача, адвокат Максимчук Ю.П., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у поданому відзиві на позовну заяву. Крім того, просив суд застосувати в даній справі строки позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2013 року позивач ОСОБА_2 уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав у позику грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США (а.с. 5).

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

На виконання умов договору позики, 14.02.2013 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 20 000,00 доларів США. В підтвердження прийнятих зобов`язань та отримання від нього грошових коштів відповідачем власноручно було складено розписку.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.

На підставі встановлених обставин та наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики.

Як встановлено судом, 16.10.2019 року позивач направляв відповідачу вимогу про повернення коштів за договором позики, однак вказана вимога не була виконана, суму боргу за договором позики в розмірі 20 000,00 доларів США не повернуто, тобто, умови договору не виконано.

А тому, вимога позивача щодо стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 20 000,00 доларів США підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про те, що складена ним розписка про отримання грошових коштів не містить зобов`язання про їх повернення, не підтверджує факт передачі грошових коштів, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявна в матеріалах справи розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, суму позики з посиланням, дату написання.

Відсутність у розписці запису про зобов`язання ОСОБА_1 повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У частині першій статті 1048 ЦК закріплено загальне правило про відплатність договору позики, за яким позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Щодо клопотання представника відповідача, адвоката Максимчука Ю.П., про застосування строків позовної давності, то слід зазначити, наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Оскільки договором позики, оформленим розпискою, не встановлений строк повернення позики, кошти мають бути повернені позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (абзац 2 частини першої статті 1049 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.10.2019 року ОСОБА_2 направляв ОСОБА_1 вимогу про повернення коштів за договором позики, однак вказана вимоги не була виконана.

В укладеному між сторонами договорі позики не було визначено повернення періодичними щомісячними платежами, тому перебіг позовної давності починається саме з дати направлення позивачем вимоги про повернення позики. Отже, в суд ОСОБА_2 звернувся в межах строку позовної давності.

А тому, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача борг за позикою в розмірі 20 000,00 доларів США.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 4840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, 13, 76, 78, 79, 80, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 526, 527, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за позикою в розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 4840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 80 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.