Провадження № 22-ц/812/194/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/1221/13-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку матеріали подання старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про розшук боржника ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 4 грудня 2019 року суддею Рум`янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено цього ж дня),

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року старший державний виконавець Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Івасьова О.О. (далі - державний виконавець) звернулась з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 .

Державний виконавець зазначала, що на виконанні у Чорноморському МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження №57000226 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 28 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 60 828, 20 доларів США, що еквівалентно 486 199, 80 грн.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 добровільно рішення суду не виконує, вчинені державним виконавцем дії щодо примусового його виконання результатів не дали, а місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника невідоме, державний виконавець просив оголосити розшук боржника.

Боржник ОСОБА_1 , повідомлений про час та місце розгляду подання (а.с.155), участі в судовому засіданні не приймав, своєї позиції щодо подання суду не повідомив.

Ухвалою Ленінського районного суду від 4 грудня 2019 року подання задоволено, оголошено розшук боржника ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання. Апелянт посилався на те, що державний виконавець, не вчинивши всіх передбачених законом дій щодо виявлення його місця проживання, не довів факт свідомого ухилення від виконання судового рішення, приховування місця проживання та місця реєстрації.

Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились. Про час та місце судовогозасідання повідомлені належним чином (а.с.182-185). Боржник ОСОБА_1 та представник банку подали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 187, 191). Справу розглянуто у відсутності учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходячи з наступного.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжиті всі передбачені законом заходи щодо виконання судового рішення, в тому числі щодо виявлення місця проживання (перебування) боржника, які виявились безрезультатними, що є підставою для оголошення розшуку відповідно до статті 438 ЦПК та статті 36 Закону «Про виконавче провадження».

Але не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до статей 124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на виконавчу службу. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону «Про виконавче провадження», далі Закон).

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону в разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Отже, підставою для звернення до суду з відповідним поданням є відсутність відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи.

За правилами статті 438 ЦПК розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до п. 4 розділу IХ Інструкції за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника державний виконавець звертається з поданням до суду про його розшук.

Отже, перед зверненням до суду з поданням про оголошення розшуку боржника - фізичної особи, який здійснюється за правилами частини 1статті 36 Закону, державний виконавець має вжити заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини.

Звертаючись до суду з таким поданням, державний виконавець повинен надати докази щодо того, що ним з`ясовувалось місцезнаходження боржника, але це не дало позитивних результатів. Такими доказами можуть бути: а) отримані відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи; б) отримана інформація від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; в) перевірка наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; г) отримана інформація щодо місця роботи боржника; ґ) отримана інформація про боржника з інших джерел.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Суд відмовляє в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, якщо: державний виконавець не надавав суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи; через відсутність даних про ухилення боржника від сплати боргу; відсутність відомостей про привід боржника; відсутність доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника; відсутність відомостей щодо відкриття виконавчого провадження; відсутність відомостей про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження та що він викликався до відділу державної виконавчої служби; на виклик до суду боржник надав заперечення на подання державного виконавця та надав докази, що місце свого проживання не змінював, ніяких повідомлень про наявність виконавчого провадження не отримував (пункт 10 «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішенні у цивільних справах», викладеного у листі ВССУ від 1 липня 2015 року ).

З матеріалів цивільної справи щодо стягнення кредитного боргу вбачається, що ОСОБА_1 є боржником за виконавчим провадженням №57000226, відкритим 15 серпня 2018 року за виконавчим листом, виданим 28 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на підставі заочного рішення того ж суду від 15 травня 2013 року (а.с. 108).

На час розгляду цивільної справи ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 80) та отримував за цією адресою судові повідомлення (а.с. 82, 95).

Цю адресу він зазначав у своїх зверненнях до суду, де також вказував два номери мобільного телефону (а.с. 102, 104).

У виконавчому листі в графі «місце знаходження/місце проживання боржника» також зазначена адреса ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Звертаючись до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , державний виконавець посилався на те, що вжитими заходами встановити місце проживання/перебування боржника не виявилось можливим.

При цьому свій висновок він обґрунтовував тим, що за місцем знаходження майна боржника, яким було забезпечено кредитне зобов`язання ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 не встановлено. Майно має іншого власника, про що складено акти (а.с.120). За відомостями ГУ ДМС України в Одеській області боржник був зареєстрований в АДРЕСА_3 та знятий з обліку 12 березня 2014 року у зв`язку з закінченням дії договору найму.

Отже, державний виконавець мав відомості, принаймні, щодо декількох адрес, за якими був зареєстрований та може проживати боржник - АДРЕСА_1 (як то зазначено у виконавчому листі), та АДРЕСА_3 (як останнє відоме місце реєстрації).

Підсудність розгляду подання (Ленінським районним судом м. Миколаєва) також визначена заявником за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника ( АДРЕСА_4 .

Але при цьому доказів того, що вживались будь-які заходи щодо виявлення ОСОБА_1 за цими адресами, державний виконавець суду не надав.

Більш того, відомостей про вжиття заходів щодо встановлення реєстрації ОСОБА_1 в м.Миколаєві не містить навіть подання державного виконавця.

Таким чином, державний виконавець не довів, що ним з`ясовувалось місцезнаходження боржника за відомими адресами, але вони не дали позитивних результатів.

Інші виконавчі дії, на які посилається заявник, спрямовані на встановлення іншого майна або доходів боржника, яких державним виконавцем також не виявлено.

Оскільки заявником не вжито всіх заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи, то висновок про відсутність відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника ОСОБА_1 , як підстави для застосування правил частини 1 статті 438 ЦПК та статті 36 Закону, є передчасним.

До того ж, судову повістку про виклик ОСОБА_1 в судове засідання для розгляду подання державного виконавця, яку направлено судом на одну з вказаних адрес, отримано боржником (або членом його сім`ї) без зауважень (а.с. 155).

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на підстави застосування норм процесуального та виконавчого законодавства, не дав належної оцінки матеріалам цивільної справи, не встановив достатності вчинених виконавцем дій по встановленню дійсного місця проживання або перебування ОСОБА_1 , а тому оголошений судом розшук не можна вважати законним та обґрунтованим.

За такого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення про справі нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 .

За правилами статті 141 ЦПК, з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області підлягає стягненню на користь апелянта 384, 20 грн. судових витрат, понесених при поданні апеляційної скарги (а.с. 173).

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - відмовити.

Стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 21, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 27 листопада 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 384, 20 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

І.В.Лівінський

--------------------------------

Повну постанову складено 6 лютого 2020 року