Справа № 509/2025/19
08 грудня 2020 року смт. Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.,
при секретарі Сірман Г.В.,
за участю: представника позивача адвоката Колеснікова І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
розірвання договору, повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди,-
22.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 укладений 03 грудня 2018 року договір підряду щодо виконання внутрішніх оздоблювальних робіт у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належним чином не виконувався, у зв`язку з чим для захисту прав Позивачкою було прийнято рішення про його розірвання та повернення грошових коштів, переданих нею на виконання даного договору, набутих ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у спільну сумісну власність безпідставно, відшкодування завданої моральної шкоди.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 р. справа була передана на розгляд судді Кочко В.К.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.04.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Після усунення Позивачкою недоліків позовної заяви ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.04.2019 р. було відкрито загальне позовне провадження. Підготовче судове засідання призначено на 04.07.2019 р.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2019 р. скасовано заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою від 24.04.2019 р.
У задоволенні повторного клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову від 31.07.2019 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.08.2019 р. відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 р. ухвалу Овідіопольського районного суду від 25.06.2019 р. скасовано, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.
16.06.2020 р. на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді Кочко В.К., мотивована наявністю обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2020 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Кочко В.К. задоволено.
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про розірвання договору підряду, повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд іншому судді Овідіопольського районного суду Одеської області, визначеному в порядку ст. 33 ЦПК України.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2020 р. справа передана на розгляд судді Бочарову А.І.
Жоден з Відповідачів наданим правом на подання відзиву не скористався, не дивлячись на подання суду заяв, клопотань, що стосувались виключно заходів забезпечення позову. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_8 будучи повідомленими про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 13.08.2020 р. до суду не з`явилися у зв`язку з чим судом ухвалою від 05.11.2020 року було закрито підготовче провадження у справі.
У судове засідання, призначене на 08.12.2020 р. з`явився представник Позивачки адвокат Колесніков І.Л., який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.12.2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір підряду щодо внутрішніх оздоблювальних робіт.
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно п. 1.1. вказаного Договору, Замовник (Позивач) доручає, а Підрядник (Відповідач ОСОБА_2 ) приймає на себе обов`язок виконати внутрішні оздоблювальні роботи і поставити матеріали до об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Замовник в свою чергу зобов`язується прийняти результати робіт і оплатити обумовлену Договором їх вартість.
Перелік робіт за договором визначений п. 1.2. Договору.
Сторони погодили строк виконання робіт, який становив 60 робочих днів з моменту підписання Договору.
Станом на 05.03.2019 р. момент закінчення строку виконання робіт, визначеного п. 2.1. Договору Відповідач ОСОБА_2 роботи, визначені п. 1.2. Договору, не розпочав та не виконав.
Відповідно до ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Пунктом 2.2. Договору передбачено, що після закінчення робіт Підрядник надає Замовнику для підписання Акт приймання-передачі виконаних робіт. Замовник підписує Акт при умові, що роботи виконані якісно і претензій до Підрядника у Замовника немає.
Судом встановлено, що станом на 05.03.2019 року між Позивачем та ОСОБА_2 . Акт приймання-передачі виконаних за Договором від 03.12.2018 року робіт підписаний не був, а отже внутрішні оздоблювальні роботи об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належним чином Відповідачем ОСОБА_2 не виконані. Доказів зворотного Відповідачами не надано.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 651 ЦК України, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Позивач, укладаючи відповідний Договір бажала настання через 60 робочих днів з моменту його укладення наслідків, за яких ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю зможе повноцінно користуватися готовим до проживання житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Як визначено ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
ОСОБА_2 не надано суду будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів відсутності його вини у порушенні укладеного 03.12.2018 року Договору підряду.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд зазначає, що провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 24.04.2019 року, відповідачу ОСОБА_2 було надано строк для підготовки та подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому пропонувалося викласти свої заперечення проти можливості задоволення позовних вимог, надати відповідні докази. За період розгляду справи відповідач ОСОБА_2 наданим правом не скористався, жодних доказів вчинення ним усіх доступних йому дій щодо виконання укладеного 03.12.2018 р. Договору підряду не надав.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, та належно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначає, що з метою належного забезпечення гарантованого ст. 6 Конвенції права, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
На підставі дослідження матеріалів справи, основуючись на нормах процесуального права, з урахуванням доведеності факту невиконання стороною умов Договору, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено відсутності його вини у невиконанні Договору підряду від 03.12.2018 року, а отже позов ОСОБА_1 в частині розірвання названого договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
За умовами Договором підряду від 03.12.2018 року Відповідач ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок виконати внутрішні оздоблювальні роботи і поставити матеріали до об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- доставка матеріалу на об`єкт;
- влаштування вимощення;
- укладка каналізаційних труб;
- просипка щебенем;
- ув`язка арматури;
- встановлення маяків, влаштування чорнової стяжки;
- укладка пінополістірола;
- укладка тепло відбивача;
- прокладка труб водяної підлоги;
- влаштування напівсухої стяжки;
- укладка плитки;
- монтаж гребінки;
- розводка електрики;
- влаштування вагонки на стіни та стелю;
- розпайка опалення;
- монтаж батарей;
- влаштування натяжної стелі;
- монтаж та підключення електрокотла;
- підключення інсталяції;
- монтаж дверей;
- влаштування плінтусів.
Висновком судового експерта Гончар Н.В. від 30.07.2019 року № 81, складеним за результатами проведення судово-технічної експертизи, встановлено, що Договір підряду від 03.12.2018 року виконаний підрядником не у повному обсязі та неналежним чином.
Не виконаними є наступні роботи, які вказані в Договорі підряду по внутрішнім оздоблювальним роботам:
- укладка плитки;
- монтаж гребінки;
- розпайка опалення;
- монтаж батарей;
- влаштування натяжної стелі;
- монтаж та підключення електрокотла;
- підключення інсталяцій;
- монтаж дверей;
- влаштування плінтусів.
Інші роботи, визначені у Договорі підряду від 03.12.2018 року, виконані ОСОБА_2 не у повному обсязі та/або неналежно.
Судом з висновку судового експерта встановлено, що: навкруги будинку виконане вимощення не в повному обсязі, без железніння бетонного шару, без виходу вимощення за карниз будинку, без дотримання технології виконання бетонних робіт; каналізаційний стояк на 2-й поверх відсутній, створений недостатній уклін каналізаційної системи; монтаж «теплої підлоги» виконувався без проекту та розрахунків, що може привести до недогріву приміщень, без заповнення системи водою під тиском, без встановлення демпферної стрічки, без застосування пластифікаторів в сухій цементній стяжці; від трифазного лічильника змонтований однофазний ввід електропостачання будинку, що є порушенням норм експлуатації, прокладання електропостачання по будинку проводилось послідовно, на одній фазі, всупереч умовам Договору про трифазне електропостачання будинку, наявні численні скрутки та пошкодження ізоляції в системі електропостачання будинку, силове електропостачання будинку, яке було виконане згідно Договору підряду на внутрішні оздоблювальні роботи від 03.12.2018 року не відповідає нормативним вимогам та вимогам безпечної експлуатації та повинно бути перероблене; встановлена дерев`яна вагонка, яка не була оброблена захисним шаром, внаслідок чого вона уражена грибком, покручена, частково відпала та не може в подальшому використовуватись.
У свою чергу, Позивач за умовами Договору підряду від 03.12.2018 року зобов`язалась прийняти результати робіт і оплатити їх вартість, обумовлену Договором, яка відповідно до п. 3.1. склала 532 800,00 грн.
За умовами Договору (п. 3.2.) Позивачка після його підписання мала сплатити Відповідачу ОСОБА_2 40% від суми вказаної у п. 3.1. Після виконання 50% робіт згідно п. 1.2. Договору Позивачкою мала бути здійснена їх оплата в розмірі 40% від суми вказаної в п.3.1 Договору. Залишкова оплата в розмірі 20% від суми вказаної в п.3.1. Договору, мала виплачуватись після закінчення внутрішніх оздоблювальних робіт, вказаних в п.1.2. Договору, після підписання Сторонами Акта здачі-приймання виконаних робіт.
Судом встановлено, що 03.12.2018 року позивачка передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 213 000 грн. в якості попередньої оплати за Договором. Останнім на підтвердження отримання коштів надано Позивачці відповідну розписку.
24.12.2018 року позивачка передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав за умовами Договору грошові кошти у розмірі 213 000 грн. Останнім на підтвердження отримання коштів надано позиваці відповідну розписку.
22.01.2019 року позивачка передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав за умовами Договору грошові кошти у розмірі 180 000 грн. Останнім на підтвердження отримання коштів надано позивачці відповідну розписку.
01.02.2019 року позивачка передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав в якості оплати внутрішніх оздоблювальних робіт грошові кошти у розмірі 2400 доларів США. Останнім на підтвердження отримання коштів надано позивачці відповідну розписку.
12.02.2019 року позивачка передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав в якості оплати внутрішніх оздоблювальних робіт грошові кошти у розмірі 1100 доларів США. Останнім на підтвердження отримання коштів надано позивачці відповідну розписку.
Судом встановлено, що за період з 03.12.2018 року по 12.02.2019 рік позивачкою було сплачено відповідачу ОСОБА_2 в якості оплати внутрішніх оздоблювальних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 та на виконання умов Договору від 03.12.2018 року кошти у розмірі 606 000 грн., та 3500 доларів США.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Договором жодний порядок проведення розрахунків в іноземній валюті не визначений, однак у розписках зазначено, що розрахунки прив`язані до курсу долара США 28,22 грн.
За розрахунками Позивачки, які не оспорюються Відповідачами, 606 000 грн. та 3500 доларів США еквівалентно 714 770 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено у процесі розгляду справи вартість фактично виконаних оздоблювальних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , які виконувались згідно Договору підряду на внутрішні оздоблювальні роботи від 03.12.2018 року складає 38 801 грн., та не підлягає поверненню позивачці у зв`язку з розірванням Договору підряду від 03.12.2018 року. Інші грошові кошти, передані позивачкою відповідачам мають бути повернені як набуті без достатньої правової підстави.
Суд зазначає, що відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання гл. 83 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.
Відповідний висновок сформований Верховним Судом за результатами розгляду справи № № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) у постанові від 25.03.2020 року.
Суд зазначає, що Позивачка свої зобов`язання за Договором підряду від 03.12.2018 року щодо оплати внутрішніх оздоблювальних робіт, проведених відповідачем ОСОБА_2 , у розмірі 532 800,00 грн. виконала у повному обсязі. У свою чергу не отримавши еквівалентне зустрічне надання у виді своєчасно проведених та якісних внутрішніх оздоблювальних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відмовилась від Договору, а тому має право на повернення коштів, переданих на його підставі, у розмірі 532 800,00 38 801,00 = 493 999,00 грн.
Суд також зазначає, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Судом встановлено, що Позивачкою 22.01.2019 року передано Відповідачу ОСОБА_2 73 200,00 грн., 01.02.2019 року 2400 дол. США, 12.02.2019 року 1100 дол. США безпідставно, оскільки умовами Договору підряду від 03.12.2018 року визначена його ціна, яка формувалася виходячи з обсягу внутрішніх оздоблювальних робіт, що мали проводитися за адресою: АДРЕСА_1 , визначеного п. 1.2. Договору.
Суд зазначає, що за висновками Верховного Суду України (постанова від 14.10.2014 року у справі № 3-129гс14, постанова від 25.02.2015 року у справі № 3-11гс15, постанова від 02.02.2016 року у справі № 6-3090цс15 та ін.) майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Передання Позивачкою Відповідачам грошових коштів у розмірі 73 200,00 грн., 3500 дол. США, хоча й прямо не було передбачено Договором підряду від 03.12.2018 року, проте було спрямовано на забезпечення прав учасників договірних відносин.
Водночас суд зауважує, що розірвання Договору підряду від 03.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є тим юридичним фактом, що підтверджує припинення в установленому порядку підстави передання Позивачкою грошових коштів та свідчить про можливість застосування до спірних відносин ст. 1212 ЦК України.
Суд доходить також висновку щодо можливості покладення на Відповідачів солідарного обов`язку щодо повернення безпідставно отриманих коштів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
-договори та інші правочини;
-завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
-інші юридичні факти.
Відповідно до ст. 36 СК України, підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб.
Відповідно до ст. 60-61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , доказів зворотного матеріали справи не містять, а тому кошти отримані Відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_1 набуті подружжям у спільну сумісну власність.
Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13 тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.
Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.
Суд зазначає, що положеннями ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідачкою ОСОБА_4 за наявності можливості надати суду свої докази на спростування витрачання ОСОБА_2 отриманих від ОСОБА_1 грошових коштів не в інтересах сім`ї і відповідно спростування їх приналежності до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, відповідне право не реалізовано матеріали справи не містять жодних доказів, які б спростували презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Суд доходить також висновку, що порушення Відповідачем ОСОБА_2 умов Договору підряду від 03.12.2018 року, причинило Позивачці моральної шкоди.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб та згідно п. 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Абзац 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» регламентує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди виходячи з 5000 грн., оскільки Позивачка не надала до суду доказів що дії Відповідачів завдали їй моральних страждань, які вона оцінила в грошовому еквіваленті у розмірі 10 000 грн. Але при цьому суд приймає до уваги, що обставини даної справи стосуються повернення грошових коштів, які мали забезпечити проведення внутрішніх оздоблювальних робіт у будинку, щодо якого є намір використовувати його як місце постійного проживання, не проведення відповідних робіт змусило Позивачку повторно вживати заходи для їх організації, повторно оплачувати такі роботи, що саме по собі викликає моральні страждання.
Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) про розірвання договору, повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Розірвати Договір підряду щодо внутрішніх оздоблювальних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 03 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у розмірі 675 969,00 (шістсот сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 00 коп.) грн. як набуті без правової підстави.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_3 ) 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване з адресою: АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати у сумі 8776,80 (вісім тисяч сімсот сімдесят шість грн. 80 коп.) грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом до Одеського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Овідіопольський районний суд Одеської області.
Суддя А.І. Бочаров