ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року

Справа №627/601/19

Провадження №22-ц/818/2433/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості автобусу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року (суддя Вовк Л.В.), -

в с т а н о в и в :

В червні 2019 р позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості автобусу.

Позовна заява мотивована тим , що 21 квітня 2010 року він в м.Житомир за свої кошти придбав автобус марки БАЗ моделі А 079.25 д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску за 40 000 грн. По домовленості, автобус зареєстрували за ОСОБА_2 в МРЕВ м.Богодухів, на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2010 року . Вказаний автобус був відремонтований зусиллями та за власні кошти позивача , однак ОСОБА_2 заволодів транспортним засобом та користується ним по даний час.

На думку позивача, відповідач вчинив шахрайські дії, заволодівши його коштами та використавши підроблені документи. За заявою позивача відкрито кримінальне провадження . Тому він просить стягнути з відповідача вартість автобусу у сумі 355 036, 23 грн., відповідно до висновку експерта.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов.

Представник відповідача позов не визнав , просив відмовити.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості автобусу - залишити без задоволення .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів , які б підтверджували безпідставне набуття ОСОБА_2 автобусу.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, які мають суттєве значення для вирішення справи, та доказам, наданим позивачем.

Зазначає, що всі запчастини для ремонту автобуса було придбано за його власні кошти.

В біржовому договорі від 21.04.2010 відсутній належний номер двигуна та номер кузова, що свідчить про те, що двигун та кузов було придбано позивачем разом з іншими запчастинами 20.04.2010 року.

Звертає увагу, що 28.04.2010 року під час огляду експертом пошкодженого кузова та інших частин автобуса, який ще не було зібрано, експертом було складено довідку про проведення комплексного дослідження транспортного засобу в підтвердження того, що автобусу в зборі на той час ще не було. Вказані обставини спростовують висновок суду про справність транспортного засобу в момент реєстрації.

Також посилається на обставини, зазначені ним у позовній заяві.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 квітня 2010 року реєстраційний номер 200571, ОСОБА_2 придбав на товарній біржі « Альянс» автобус БАЗ моделі А 079.25 д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску .

Вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 зареєстрував в МРЕВ м.Богодухів , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 .

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів , які б підтверджували безпідставне набуття ОСОБА_2 автобусу.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі .У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість ,яка визначається на момент розглядом судом справи про повернення майна .

Статтею 1212 ЦК України встановлено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, щонабувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Як було встановлено судовим розглядом, право власності на автобус перейшло до відповідача на підставі біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу, який є дійсним та у судовому порядку ніким не оспорювався.

Покупцем транспортного засобу в договорі зазначено саме ОСОБА_2 , тому підстави вважати, що кошти за автобус сплачував позивач відсутні.

Ціна договору також не може свідчити про безпідставне набуття відповідачем майна, оскільки вартість продажу майна визначається сторонами договору.

Посилання на те, що відповідачем за автобус гроші ТОВ «Баранківтранс» не перераховувались, що підтверджується відповіддю товариства на адвокатський запит, а також на порушення кримінальної справи у зв`язку з шахрайськими , на думку позивача, діями ОСОБА_2 не свідчить про сплату коштів за автобус та його ремонт позивачем.

Надання суду рахунків про оплату запчастин ОСОБА_3 не доводять того факту, що саме ці запчастини використовувались для ремонту автобуса.

Договір про спільну діяльність у письмовій формі , як того вимагає ст.1131 ЦК України, між сторонами не укладався, що не заперечує і сам позивач.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин вимоги ОСОБА_3 не є доведеними, підстави для задоволення позову відсутні.

Клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки у позовні вимоги ОСОБА_3 не доведені, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю.Тичкова

О.М.Хорошевський

Повний текст постанови складено 04.09.2020 року.