ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 636/2474/14-ц

провадження № 22-ц/818/1726/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєв, Чугуївському та Печеніжському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року в складі судді Гуменного З.І.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після остаточного уточнення якого ( т.4 а.с. 159 - 162) просив визнати недійсним шлюб, зареєстрований 21.08.2013 між його сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , й анулювати актовий запис про шлюб від 21.08.2013.

Позов мотивований тим, що 21 серпня 2013 року між його сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер під час термінової операції. Зазначив, що з 2012 року ОСОБА_4 був онкологічно хворим та проходив тривале лікування, яке йому допомагали оплачувати він та сестра покійного - ОСОБА_3 . Позивач вважає, що шлюб, укладений між його сином та ОСОБА_6 , є недійсним, оскільки у його сина ніколи не було намірів зареєструвати шлюб з ОСОБА_6 . Відповідач не працювала, про матеріальний стан родини не піклувалась, спільного господарства з покійним не вела, протягом всього часу хвороби не приймала участі в його лікуванні. Відповідач достовірно знала, в якому стані перебуває ОСОБА_4 та скориставшись його безпомічним станом, зареєструвала з ним шлюб. Під час укладення шлюбу ОСОБА_4 не міг повністю розуміти значення своїх дій і керувати ними, тому що знаходився у стані токсичного отруєння в результаті вживання лікарських засобів. Зазначене є підставою для визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_6 , скориставшись станом здоров`я ОСОБА_7 , схилила його до укладення шлюбу з корисливих мотивів. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_4 був спроможний керувати своїми діями та нести за них відповідальність, а також те, що подружжя разом прожило понад 12 років, вели спільне господарство, квартиру, у якій подружжя проживало на день смерті ОСОБА_4 , купували разом. Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 на момент укладання шлюбу не міг керувати своїми діями та розуміти їх наслідки, не є підставою для визнання шлюбу недійсним в розумінні ст. 41 Сімейного кодексу України (надалі СК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам у справі та вимогам закону. Укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є недійсним, оскільки ОСОБА_4 не мав наміру створювати сім`ю з відповідачкою. ОСОБА_4 був тяжко хворим на онкологічне захворювання, у зв`язку з чим був фізично залежним від оточуючих, потребував стороннього догляду та вживав лікарські препарати, що мають значний токсикологічний вплив. Важкий стан ОСОБА_4 свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення шлюбу та є підставою для визнання укладеного шлюбу недійсним відповідно до частин першої і другої статті 40 СК України. ОСОБА_8 достовірно знала, в якому стані перебуває ОСОБА_4 та скориставшись його безпомічним станом, зареєструвала з ним шлюб. Допитані свідки як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача зазначили, що сімейного життя ОСОБА_4 та відповідачка не мали, оскільки вони зловживали спиртними напоями, що приводило навіть до виклику поліції. Те, що після укладення шлюбу подружжя не вступили між собою у фактичні шлюбні відношення (чоловік помер через півтора дня), доводить, що укладений шлюб є фіктивним. Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження законності шлюбу або факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю. Таким чином, у суді було доведено, що відповідачка спільного господарства з ОСОБА_4 не вела, протягом всього часу хвороби не приймала участі в його лікуванні, ніяких матеріальних витрат у зв`язку із хворобою не понесла. Надані суду медичні документи достовірно підтверджують, що ОСОБА_4 був хворим на онкологічне захворювання, проходив лікування та на момент укладання шлюбу знаходився у тяжкому стані, а отже, не міг повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними у зв`язку з токсичним отруєнням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду тому, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_4 не мав наміру укладати з нею шлюб та під час укладення шлюбу знаходився у тяжкому стані, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Доводи позивача були спростовані показами свідків та висновками експертизи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 21 серпня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Чугуївським відділом реєстрації актів цивільного стану зареєстрований шлюб, про що складений відповідний актовий запис № 240 (а.с. 225, т. 2), що не заперечується відповідачем.

Згідно з даними медичної карти ОСОБА_4 йому встановлено діагноз: Са лівої піднебінна мигдалина І-V клінічної групи, крововилив з розповзаючої пухлини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що не оспорюється сторонами у справі та підтверджується даними медичної картки стаціонарного хворого № 6185 від 23.08.2013 (т. 2 а.с. 142 - 167).

Згідно з даними медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 та відповіді головного лікаря КЗОЗ Чугуївська центральна районна лікарня від 15.10.2013 № 1730 хворий ОСОБА_4 знаходився та відвідувався сімейним лікарем, в останній час отримував міцно діючий препарат не наркотичного ряду. Необхідності призначення наркотичних препаратів не було. Проведення симптоматичної терапії за призначенням сімейного лікаря здійснювалося на дому медичною сестрою за бажанням дружини та хворого (т. 1 а.с. 140 - 144).

Надані позивачем медичні документи: виписки з історії хвороби стаціонарного хворого (т. 1 а.с. 232 - 238) підтверджують наявність у ОСОБА_4 онкологічного захворювання 2012 року та проходження ним лікування, в тому числі, і у клініці Лісод ( т. 1 а.с. 187 - 218).

Відповідно до інформації, наданої начальником відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву № 889/03 - 02/04 - 01 від 15.07.2015, 21 серпня 2013 року ОСОБА_4 самостійно з`явився до органів реєстрації цивільного стану та подав разом з ОСОБА_6 заяву про реєстрацію шлюбу. Останні одночасно просили скоротити місячний термін реєстрації шлюбу у зв`язку із хворобою нареченого - загроза для життя та просили зареєструвати шлюб 21 серпня 2013 року. На підтвердження хвороби була надана довідки КЗОЗ Чугуївська центральна районна лікарня № 1321 та № 1323 від 21.08.2013, згідно з даними яких встановлений ОСОБА_4 діагноз дійсно визначає наявність безпосередньої загрози для життя (т. 2 а.с. 212 - 228).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 520 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 «Відділення судово-психіатричної експертизи № 18» від 02.07.2018, ОСОБА_4 під час укладання шлюбу 21.08.2013 хронічного, стійкого розладу не виявляв, відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( т.4 а.с. 166-169 ).

Висновком судово-психіатричного експерта № 10 КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» доведено, що ОСОБА_4 на момент укладання шлюбу 21.08.2013 на будь-який психічний розлад не страждав, за своїм психічним станом у той період часу міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. ОСОБА_4 були властиві такі індивідуально-психологічні особливості, як нормальний рівень розвитку пізнавальних процесів, активність, товариськість, індивідуалістичність, лабільність настрою і самооцінки, конфліктність, збудливість зі схильністю до запальних і дратівливих реакцій у поєднанні зі зниженим настроєм, підвищеною тривожністю, утомлюваністю, що значною мірою пов`язані з переживанням з приводу хвороби. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_4 не порушували його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними в досліджуваній частині (т. 4 а.с. 218-223).

23 серпня 2013 року ОСОБА_4 поступив на стаціонарне лікування до КЗОЗ Чугуївська центральна районної лікарні у важкому стані. ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із гострою серцевою недостатністю наступила смерть, що підтверджується даними медичної картки стаціонарного хворого № 6185 від 23.08.2013 (т. 2 а.с. 142 - 167).

Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною другою статті 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

У пункті 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини другої статті 41 СК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів наявності передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним (відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_4 на укладення шлюбу з ОСОБА_5 ), що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивачем не доведено, що покійний ОСОБА_4 не мав волевиявлення на укладення оспореного позивачем шлюбу, оскільки не усвідомлював значення своїх дій.

При вирішенні цього спору судом відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінено наявні в матеріалах справи докази та дана належна оцінка показанням свідків.

Так, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили факт того, що лікуванням ОСОБА_4 займались його батько - ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_14 пояснила, що як сусідка знала сім`ю ОСОБА_15 давно, зі слів представника позивача ОСОБА_3 відповідач не була дружиною покійного ОСОБА_4 , лікуванням останнього займалась його сестра. За три тижні до смерті ОСОБА_4 вона бачила його в лікарні одного у важкому стані. Свідок ОСОБА_16 , який був лікарем-онкологом ОСОБА_4 , підтвердив перебування останнього на медичному обліку з 2012 року, призначення йому знеболюючих препаратів, відносно задовільний стан ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що з ОСОБА_4 знайомий з першого класу, бачив його останній раз за три дні до смерті в магазині, стан його був задовільний, жив померлий з відповідачкою, фінансово забезпечував сім`ю, зі слів покійного йому відомо, що квартиру купували разом з ОСОБА_8 за спільні кошти. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 пояснили, що знали ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , вони проживали однією сім`єю, спільно купили квартиру, ОСОБА_4 хворів, але розумів значення своїх дій. Свідок ОСОБА_22 пояснив, що ОСОБА_4 часто вживав алкоголь, реєструвати шлюб з відповідачкою не збирався, вони проживали не як сім`я, а як коханці. Свідок ОСОБА_23 (сімейний лікар померлого) пояснила, що ОСОБА_4 бачила один раз у серпні 2014 року, коли була на виклику, хворий був адекватний, наркотичних ліків не приймав, по хворобі мав стан важкий, а загальний стан - середньої важкості, втома, депресія. Свідок ОСОБА_24 (лікар-анестезіолог) пояснив, що померлого знав зі школи, той поступив до нього в лікарню у важкому стані, але перебував в свідомості, був здатний до спілкування, потім його стан став критичним.

Суд також оцінив показання допитаних у якості свідків позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 пояснив суду, що не бачив ОСОБА_4 три дні до його смерті, за цей період останній одружився та помер. Коли ОСОБА_4 з відповідачкою придбали квартиру та робили в ній ремонт, вони проживали у батьків. ОСОБА_6 зранку йшла, а ввечері приходила, так як їздила в с. Кочеток, по господарству не допомагала, не захотіла доглядати за мамою, а коли захворів ОСОБА_4 , то ніякої участі в його лікуванні не приймала. Його лікуванням займалмсь ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (сестра) . Оскільки ОСОБА_4 був важко хворий, не міг керувати своїми діями, то невістка цим скористалася й зареєстровала шлюб, який є недійсним.

Доводи апеляційної скарги з приводу не участі ОСОБА_8 у лікуванні , здійсненні догляду за померлим, перебування у зареєстрованому шлюбі незначний проміжок часу не є підставою для визнання шлюбу недійсним відповідно до вимог ст. 38, ч. 2 ст. 24 СК України.

Належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєструвавши шлюб і не мали наміру утворювати сім`ю, суду надано не було.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволені позову. Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук