ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1366/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Винник І.М.

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач (скаржник) ОСОБА_2 ,

виконавець приватний виконавець Плесюк О.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_2 на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 (повний текст складено 30.06.2020, суддя в суді першої інстанції Демчик Р.В.) у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

у грудні 2018 року приватний виконавець звернувся до суду з поданням, яким просив про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених згідно рішення суду, мотивуючи про те, що у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10526/16-ц від 09.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 15.02.2014 в сумі 685483,80 грн. та 6854,00 грн. судового збору, а всього 692338,63 грн. Вжиті виконавцем заходи задля примусового виконання виконавчого листа не надали належних результатів, через що виконавець вбачає в діях боржника ОСОБА_1 ухилення від виконання рішення суду, а тому звернувся до суду з даним поданням.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 вказане подання приватного виконавця залишено без задоволення. Суд зазначив, що виконавець не довів факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків, що могло б слугувати підставою для покладення на особу відповідних обмежень, про застосування яких просить виконавець.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, стягувач подав 16.07.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та новою постановою задовольнити подання приватного виконавця. Зазначає, що суд не надав оцінку тому, що боржник на вимогу виконавця не подав декларацію про доходи та майно. Боржник не повідомляє місцезнаходження наявних в нього транспортних засобів, які оголошено в розшук. Після відкриття виконавчого провадження боржник здійснював митне оформлення транспортного засобу, який для погашення боргу для реалізації не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що у приватного виконавця Плесюка О.С. на виконанні перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10526/16-ц від 09.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 15.02.2014 в сумі 685483,80 грн. та 6854,00 грн. судового збору, а всього 692338,63 грн.

Відповідно до листа регіонального сервісного центру в Черкаській області від 07.12.2017 №31/23/1-2072 за боржником обліковується 8 транспортних засобів згідно переліку. Приватний виконавцем на вказані транспортні засоби наклав арешт постановою від 13.12.2017 та вказане обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Крім того, постановою від 13.12.2017 вказані транспортні засоби оголошено у розшук.

Згідно листа управління державної міграційної служби України в Черкаській області від 21.12.2017 №7101.6.4-4755/71.1-17 боржник документувався паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 .

Апеляційний суд враховує, що правове регулювання обмеження боржників у праві виїзду за межі України здійснюється наступними нормативно-правовими актами.

Стаття 33 Конституції України передбачає право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Одночасно, пунктом 5 статті 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Далі, ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що виконавець вправі порушувати перед судом згідно норм ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межу України у разі якщо він ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань рішеннями судів.

Згідно проведеного ВСУ узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує у даній справі приватний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків. На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку приватним виконавцем не доведено всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України факт ухилення (вчинення умисних дій з метою перешкодити виконанню судового рішення) боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зобов`язань. Зокрема, суду не надано доказів того, що приватний виконавець просив передати для реалізації транспортні засоби боржника, однак останній таку вимогу не виконав.

Сам по собі факт неподання боржником виконавцю декларації про доходи та майно, про що зазначає скаржник у справі, не може свідчити про умисні дії, спрямовані на перешкоджання виконання судового рішення. Вказівка на те, що боржник не повідомляє місцезнаходження наявних в нього транспортних засобів, які оголошено в розшук, за відсутності вимоги про надання цього майна для реалізації у виконавчому провадженні, не може свідчити про помилковість висновків суду в цій справі. Зазначені міркування також спростовують доводи скаржника про те, що після відкриття виконавчого провадження боржник здійснював митне оформлення транспортного засобу, який для погашення боргу для реалізації не надав.

Інших обставин, які б доводили умисне ухилення боржника від виконання рішення суду, приватний виконавець не наводить.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384,441 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23.06.2020 у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, стягувач ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 07.09.2020.

Суддя-доповідач

Судді