Справа № 326/406/20
Провадження № 22-ц/810/560/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 липня 2020 року, постановлену Лисичанським міським судом у складі: судді Грибанова Л.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що позивач з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З липня 2014 року між позивачем та відповідачкою сімейні- шлюбні відносини припинені. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння та несумісність характерів. Проживають сторони окремо, відновити шлюб неможливо, так як відсутня любов, взаємна довіра і повага, тому позивач просив розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 , який зареєстрований 06 вересня 2003 року відділом РАЦС Перевальського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 117.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду по суті, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивач в уточненій позовній заяві надав переконливі доводи щодо неможливості надати оригінал свідоцтва про шлюб з підстав того, що оригінал свідоцтва про шлюб залишився у відповідачки, а отримати повторне свідоцтво про шлюб на даний час неможливо тому, що шлюб укладався на території, яка зараз неконтрольована українській владі, та в реєстрі актових записів відсутній актовий запис про шлюб з відповідачкою. Суд не взяв до уваги доводи, викладені в уточненій позовній заяві, та безпідставно повернув позовну заяву позивачу.

Зазначив, що посилання суду першої інстанції на п. 4 Постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року як на норму права є не вірним.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не додано до позовної заяви оригіналу свідоцтва про шлюбу та надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків.

01 липня 2020 року позивачем до суду надана уточнена позовна заява про розірвання шлюбу, з якої вбачається, що усунути недоліки, зазначені в ухвалі Лисичанського міського суду від 26 травня 2020 року, позивач не має можливості, оскільки оригінал свідоцтва про одруження знаходиться у відповідача, а актовий запис поновити неможливо на даний час та отримати повторне свідоцтво про одруження з триваючою процедурою його поновлення.

Залишаючи позов позивача без руху, суд виходив із невідповідності заяви вимогам статей 175 та 177 ЦПК України з огляду на вимоги п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, відповідно до якого до заяви про розірвання шлюбу має бути додано свідоцтво про реєстрацію шлюбу.

Ухвала про повернення позовної заяви ОСОБА_1 мотивована судом тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 26 травня 2020 року, і позовна заява не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК (1618-15) повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтва про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших. Якщо заява не відповідає вимогам закону, то позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Вказані роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ свідчать про те, що підставою для залишення заяви про розірвання шлюбу без руху, а отже, і її повернення внаслідок не усунення недоліків, може мати місце лише у разі невідповідності вказаної заяви саме вимогам закону.

Жодним законом не передбачено надання певного переліку доказів до позовної заяви, натомість передбачені п. 8 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України вимоги позивачем формально дотримано та надано копію завіреного належним чином свідоцтва про шлюб і зазначено про знаходження оригіналу свідоцтва про шлюб у відповідачки.

Наведене виключає можливість застосування до позовної заяви ОСОБА_1 наслідків, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, у вигляді повернення позовної заяви позивачу.

Крім того, відповідно до положень ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд першої інстанції може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.

Отже, повертаючи позовну заяву позивачу з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб, суд першої інстанції не дотримався норм процесуального законодавства України, та дійшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав позивача на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 02 липня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 10 вересня 2020 року.

Судді: