Справа № 417/853/20
Провадження № 22-ц/810/709/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 01 вересня 2020 року, ухваленого Марківським районним судом Луганської області у складі: судді Шкирі В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося із вказаним позовом до суду, який мотивувало тим, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 96 від 26.03.2008 року, відповідно до умов якого банк був зобов`язаний надати грошові кошти в розмірі 284900 грн, а позичальник - повернути вказану суму та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16,7 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надавався на споживчі потреби, окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією строком на 24 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26.03.2018 року. Погашення кредиту здійснюється у передбачені цим договором строки шляхом внесення готівки до каси Банку.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії було укладено договір поруки № 1 від 26 березня 2008 з ОСОБА_2 .

За договором поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, починаючи з 2014 року.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16.11.2017 у справі № 417/4483/17 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 260 391,69 грн, а саме: 133738,66 грн - заборгованість за кредитом з 03.11.2014 року по 31.07.2017 року; 67585,47 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 31.07.2017 року; 7899,70 грн 3 проценти річних за прострочення боргу та процентів за користування кредитом за період з 01.10.2014 року по 31.07.2017 року; 51167,86 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу та процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по червень 2017 року.

Відповідно до розрахунку, з урахуванням заочного рішення Марківського районного суду Луганської області від 16.11.2017 у справі № 417/4483/17 про стягнення заборгованості з Відповідачів та періоду нарахування, починаючи з 01.08.2017, заборгованість за кредитним договором № 96 від 26.03.2008 складає 78 585,60 грн, в тому числі:

- прострочені проценти за користування Кредитом за період з 01.08.2017 по 25.03.2018 14 502,04 грн;

- три проценти річних за прострочення боргу за Кредитом за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 11 500,62 грн;

- три проценти річних за прострочення процентів за користування Кредитом за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 6 963,58 грн;

- інфляційні втрати за прострочення боргу за Кредитом за період з серпня 2017 по червень 2020 28 354,73 грн;

інфляційні втрати за прострочення процентів за користування Кредитом за період з серпня 2017 по червень 2020 17 264,63 грн.

Оскільки вимоги Банку не було виконано, тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 96 від 26.03.2008 року станом на 07.07.2020 року у сумі 78585,60 грн, а також стягнути в рівних частках з відповідачів судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 01 вересня 2020 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовілено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 96 від 26.03.2008 в сумі 39 855,35 грн, яка складається з:

- 11500,62 грн - три проценти річних за прострочення боргу за Кредитом за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 ;

- 28354,73 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу за Кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року;.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 1066,05 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 по 07 липня 2020 в розмірі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 07 липня 2020 року не надано доказів погашення заборгованості, яка стягнута з відповідача рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року, тому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, як і нарахування інфляційних втрат на зазначені проценти та 3 % річних.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення частково в частині відмови в задоволенні позову про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прострочених процентів по кредиту за період з 01.08.2017 по 25.03.2018 в сумі 14502,04 грн, 3 % річних по прострочених процентах за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 в сумі 6963,58 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 по червень 2020 року в сумі 17264,63 грн, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , про стягнення 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прострочених процентів по кредиту за період з 01.08.2017 по 25.03.2018 в сумі 14502,04 грн, 3 % річних по прострочених процентах за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 в сумі 6963,58 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 по червень 2020 року в сумі 17264,63 грн, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.08.2017 по 07.07.2020 в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн.

Доводами апеляційної скарги позивача є те, що рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року у справі 471/4483/17 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 96 від 26.03.2008 року, яка виникла станом на 01 серпня 2017 року в сумі 260391,69 грн, при цьому проценти по кредиту розраховані за період по 01 липня 2014 по 31 липня 2017 року. Рішення суду набрало законної сили і станом на 07 липня 2020 року заборгованість за кредитом не погашена, рішення суду відповідачами не виконано.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Між сторонами існують договірні відносини, а тому відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідачів за період з 01 серпня 2017 по 25 березня 2018 року.

Позивач вказує, що з урахуванням рішення про стягнення заборгованості в 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває досі, і триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Розрахунок заборгованості 3% річних по простроченим процентам за користування кредитом та інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом проведено банком з урахуванням процентів, які були стягнуті з відповідачів заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року.

Щодо солідарного стягнення боргу, то на думку позивача, Марківським районним судом Луганської області невірно встановлено момент, з якого обчислюється строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгндяжду справи, зокрема, відповідачі через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Наведене відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії в сумі 39855,35 грн, яка складається з: 3% річних за прострочення боргу за кредитом в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом в сумі 28354,73 грн не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та отримав судовий захист своїх прав (рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017, що набрало законної сили 13 грудня 2017), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту, тому положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, то після спливу такого строку суд першої інстанції вважав, що нарахування відсотків є безпідставним, як і нарахування інфляційних втрат на зазначені проценти та 3 % річних.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в зазначеній вище частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 (далі - Відповідач -1, Позичальник, Боржник) був укладений Договір відновлюваної кредитної лінії № 96 від 26.03.2008 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк був зобов`язаний надати грошові кошти в розмірі 284900 грн, а позичальник - повернути вказану суму та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16,7 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надавався на споживчі потреби, окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією строком на 24 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26.03.2018 року. Погашення кредиту здійснюється у передбачені цим договором строки шляхом внесення готівки до каси Банку.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії було укладено договір поруки № 1 від 26 березня 2008 з ОСОБА_2 (далі Відповідач-2, Поручитель).

За договором поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16.11.2017 у справі № 417/4483/17 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 260 391,69 грн, а саме: 133738,66 грн - заборгованість за кредитом з 03.11.2014 року по 31.07.2017 року; 67585,47 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 31.07.2017 року; 7899,70 грн 3 проценти річних за прострочення боргу та процентів за користування кредитом за період з 01.10.2014 року по 31.07.2017 року; 51167,86 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу та процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по червень 2017 року.

Вказане рішення суду першої інстанції, як встановлено судом першої інстанції, не виконане та заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 26 березня 2008 року відповідачами не сплачена.

Зазначені обставини свідчать про те, що акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в серпні 2017 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення заборгованості станом на 01.08.2017 у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що у зв`язку з наявністю у позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" у серпні 2017 року, відповідно до умов договору відновлюваної кредитної лінії та положень частини другої статті 1050 ЦК України використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, а тому законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що після зміни банком строку кредитування, у зв`язку з чим настав строк повного погашення кредиту позичальником, банк не мав правових підстав для нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом на умовах договору відновлювальної кредитної лінії, а тому позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 01.08.2017 по 25.03.2018 року в сумі 14502,04 грн не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку є необґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів.

Щодо вимог про солідарне стягнення 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, в повній мірі не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не у повній мірі досліджені зібрані у справі докази та відповідно не надана належна правова оцінка таким доказам.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в розмірі 6963,58 грн та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 17264,63 грн, при цьому надавши розрахунок.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентам за користування кредитом не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З наданого позивачем розрахунку 3% річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з серпня 2017 року по червень 2020 року вбачається, що банком розрахунок здійснено як з урахування процентів, стягнутих солідарно з відповідачів за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року, так і процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 25 березня 2018 року.

Суд першої інстанції зазначені вище обставини не врахував, а саме те, що сума 3% річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 8 «розрахунок 3% по всіх сумах прострочених відсотків» становить: 5954,93 грн - сума нарахована на проценти за користування кредитом за період з 31 липня 2014 року по 31 липня 2017 року (до зміни строку виконання зобов`язання шляхом пред`явлення позову).

Як не звернув суд уваги і на те, що розрахунок інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з 31 липня 2014 року по 31 липня 2017 року відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 6 «розрахунок суми втрат від інфляції по прострочених відсотках» становить: 15003,97 грн - сума нарахованих інфляційних втрат по простроченим процентам за період з серпня 2017 року по червень 2020 року (на проценти за користування кредитом за період з 31 липня 2014 року по 31 липня 2017 року).

Оскільки вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 по 25 березня 2018 року в сумі 14502,04 грн не підлягають задоволенню, тому колегія суддів вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вказану суму прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих за користування кредитом за період після зміни позивачем строк виконання зобов`язання шляхом пред`явлення позову до суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягають стягненню 3% річних по прострочених процентах за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 5954,93 грн, інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 15003,97 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до поручителя поза межами шестимісячного строку.

Проте, суд першої інстанції не застосував до правовідносин сторін правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду, які у відповідності до статті 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц викладені висновки про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, адже таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. Тому, враховуючи правову природу поручительства як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене у самому договорі поруки.

У справі договором поруки № 1 від 26 березня 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 , інше не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом, не виконане, то банк має право на отримання компенсаційних виплат з поручителя, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення, тому з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума 39855,35 грн, яка складається з трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 6963,58 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 17264,63 грн, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн та стягнення судового збору скасувати відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом, трьох процентів річних по прострочених процентах, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом задовольнити частково у вищенаведеній частині.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 96 від 26 березня 2008 року в сумі 20958,90 грн, яка складається з: трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 01 серпня 2017 по 07 липня 2020 року в сумі 5954,93 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 15003,97 грн. Стягнути з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 96 від 26 березня 2008 року в сумі 39855,35 грн, яка складається з: трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви - 2102 грн, за подання апеляційної скарги - 3153 грн.

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 2033,31 грн з кожного (60814,25 х 5255 : 78585,60 = 4066,63).

Тому рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині та стягненню судових витрат з обох відповідачів на користь позивача відповідно до наведеного розрахунку.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 01 вересня 2020 року в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 6963,58 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 17264,63 грн, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом, трьох процентів річних по прострочених процентах, інфляційних витрат за прострочення боргу за кредитом, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 96 від 26 березня 2008 року в сумі 20958,90 грн, яка складається з: трьох процентів річних по прострочених процентах за період з 01 серпня 2017 по 07 липня 2020 року в сумі 5954,93 грн, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 15003,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 96 від 26 березня 2008 року в сумі 39855,35 грн, яка складається з: трьох процентів річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 07 липня 2020 року в сумі 11500,62 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2017 року по червень 2020 року в сумі 28354,73 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», , судовий збір в розмірі 2033,31 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 23 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді:

.