ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5965/20 Справа № 183/3407/19 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Прокуратури Дніпропетровської області,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року у справі за позовом Прокуратури Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Прокуратури Дніпропетровської області у травні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції Управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Дніпропетровської області. Наказом від 15 квітня 2014 року відповідача звільнено із займаної посади з 28 квітня 2014 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року зобов`язано прокуратуру області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до зазначеної норми. За вказаним рішенням відкрито виконавче провадження для примусового його виконання. На виконання рішення суду на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано позивачем грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 195 363,23 грн. Разом з тим, постановою Верховного Суду від 24 січня 2019 було скасовано вищенаведену постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області у даній справі. Таким чином, у зв`язку зі скасуванням судового рішення, яке було виконано прокуратурою області у примусовому порядку шляхом нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, кошти, які виплачені відповідачу, підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані. Посилаючись на вказані обставини позивач просить задоволнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог /а.с. 136-140/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Прокуратура Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог /а.с. 146-154/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадження в суді апеляційної інстанції Управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Дніпропетровської області.

Наказом прокуратури Дніпропетровської області від 15 квітня 2014 року № 756-К, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 28 квітня 2014 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року та ст. 38 Кодексу законів про працю України, зазначені обставини визнані та не заперечувалися учасниками справи.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними дій прокуратури області щодо ненарахування і невиплати грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років, відповідно до ч.16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2017 року у справі № 804/2686/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо ненарахування і невиплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року у редакції до 01 травня 2014 року та зобов`язано прокуратуру області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до зазначеної норми.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 03 січня 2018 року відкрито виконавче провадження №5545977 про примусове виконання прокуратурою області постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі 804/2686/17 та надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

На виконання вимоги головного державного виконавця прокуратурою області у примусовому порядку нараховано ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 242 687,25 грн., з яких утримано: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 43 683,71 грн. (платіжне доручення №91 від 24 січня 2018 року) та військовий збір у розмірі 3 640,31 грн. (платіжне доручення №92 (24 січня 2018 року).

Згідно платіжного доручення № 90 від 24 січня 2018 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано 26.01.2018 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 195 363,23 грн.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №804/2686/17 (касаційне провадження №К/9901/30054/18) касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючсиь з позовними вимогами Прокуратура Дніпропетровської області просить стягнути сплачені грошові кошти за рішенням суду на підставі приписів ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Наведена норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Згідно з статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що в справі відсутні докази недобросовісної поведінки з боку відповідача, а також того, що нарахування пенсії позивачем не було добровільним чи здійсненим за наявності рахункової помилки з боку особи, яка провела виплати.

Виходячи з таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Прокуратури Дніпропетровської області про стягнення безпідставно набутих коштів задоволенню не підлягають, разом з цим підстави відмови в позові необхідно вважати ті, що зазначені в цій постанові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо відмови в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров