Номер провадження: 22-ц/813/6334/20
Номер справи місцевого суду: 497/2080/18
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 497/2080/18

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6334/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач Болградська міська рада Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання додаткової угоди до договору укладеною, за апеляційною скаргою Болградської міської ради Одеської області на рішення Болградського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Раца В.А. об 11 годині 10 хвилині 18 лютого 2020 року, повний текст рішення складено 28 лютого 2020 року,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі № 404, укладеного 08 жовтня 2013 року між Болградською міською радою Одеської області та позивачем, на підставі якого у державному реєстрі прав 07 листопада 2013 року зареєстровано право оренди за № 3523524.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 16.10.2012 року Болградською міською радою було прийнято рішення № 801-VІ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано йому, позивачеві, в короткострокову оренду строком на 5 років земельну ділянку, площею - 0,7167 га., кадастровий номер :02:005:0059, із земель сільськогосподарського призначення для випасання худоби, розташованої на території Болградської міської ради в місті Болграді. 08.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди землі № 404. Згідно з умовами договору оренди позивач отримав земельну ділянку в користування строком на 5 років з орендною платою у розмірі 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Передачу позивачеві земельної ділянки в оренду було оформлено двостороннім актом прийому-передачі оренди, підписаним позивачем та відповідачем 08.10.2013 року. Цей договір оренди було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 3523524. З моменту укладення та протягом усього строку дії договору оренди позивач сумлінно виконував обов`язки орендаря. Земельна ділянка використовувалась виключно за цільовим призначенням, орендну плату позивач сплачував в повному обсязі та своєчасно. Щорічно позивач погоджував з відповідачем внесення змін до умов договору оренди в частині розміру орендної плати. Позивачем здійснюється ведення особистого селянського господарства, зокрема, розведення вівців, виробництво та реалізація продукції вівчарства. Для ведення особистого селянського господарства позивачем використовується його власна присадибна ділянка, розташована за адресою - АДРЕСА_1 , на якій розташовані будівлі і споруди для утримання вівців, а для їх випасання також використовується земельна ділянка. Оскільки утримання худоби на присадибній земельній ділянці позивача створює незручності для його сусідів, ним неодноразово порушувалось перед відповідачем питання збільшення строку дії договору оренди з 5 на 49 років для отримання передумов і можливості облаштування будівель і споруд для утримання вівців на орендованій земельній ділянці. Збільшення строку дії договору оренди і отримання від відповідача дозволу на облаштування будівель і споруд для утримання худоби дозволили б позивачеві вивезти поголів`я вівців на земельну ділянку та усунути всі незручності для його сусідів. Проте, всі його спроби вирішити це питання, усі його сподівання отримати можливість займатися вівчарством за межами житлового району міста не мали успіху. Розуміючи, що відповідачем вже не буде розглянуто питання внесення змін до договору оренди в частині строку його дії, позивач вирішив вчинити дії щодо поновлення договору оренди на новий строк. Так 22.06.2018 року позивачем на адресу відповідача було подано лист повідомлення про намір поновлення договору оренди на новий строк, до якого було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди, в тому числі щодо викладення його умов у новій редакції. Позивач в листі-повідомленні зазначив, що просить розглянути його повідомлення протягом місяця, але протягом цього строку відповідач своїх заперечень не надав. Лише після спливу двох місяців відповідачем листом від 23.08.2018 року було попереджено позивача про припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії на підставі ст. 31 ЗУ «Про оренду землі». Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не укладання додаткової угоди протиправною.

Тому, у зв`язку з викладеним вище позивач звернувся до суду та просить задовольнити вищевказані вимоги позову (а. с. 2 - 12).

У судовому засіданні суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 101).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року вищевказаний позов задоволено частково.

Зобов`язано Болградську міську раду Одеської області укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі № 404 від 08.10.2013 року в порядку п. 8 цього Договору, відповідно до вимог діючого законодавства.

Стягнуто з Болградської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі - 704,80 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на виконання вимог законодавства ОСОБА_1 22.06.2018 року звернувся до Болградської міської ради Одеської області з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі, в якому висловив свій намір, щодо поновлення договору на новий термін та направив проект підписаної з його боку додаткової угоди.

Але міська рада, фактично не розглянувши пропозицію заявника, прийняла рішення № 1341-VІІ від 27.06.2018 року, обґрунтувавши його тим, що позивач несвоєчасно подав заяву про поновлення договору оренди, а саме не в строки, зазначені у ст. 30 Закону України «Про оренду землі», хоча це твердження не підтверджується матеріалами справи. В цьому рішенні також було зазначено, що за спливом строку дії договору оренди землі його не поновлювати.

Так, місцевим судом встановлено порушення відповідачем порядку розгляду заяви позивача про поновлення договору оренди, та зазначено про те, що позивач не ставить питання про скасування цього рішення міської ради.

В подальшому на 51-й сесії VІІ-го скликання Болградської міської ради Одеської області 27.09.2018 року було вирішено припинити дію договору оренди землі від 08.10.2013 року № 404, укладеного між Болградською міською радою та громадянином України ОСОБА_1 , розташованої за адресою - Одеська область, Болградський район, у зв`язку з закінченням його строку дії з 07.10.2018 року. Тобто, фактично договір було припинено у зв`язку зі спливом строків, хоча позивач надав усі необхідні документи для продовження строку дії договору.

Доказів того, що відповідач розглянув пропозицію позивача, щодо поновлення договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, відповідач не надав, а з пояснень представника Болградської міської ради Одеської області вбачається, що це питання взагалі не розглядалося та міська рада вважає, що переважне право позивача буде порушено тільки у разі укладення договору оренди з іншим орендарем. Твердження представника відповідача ОСОБА_2 , що дія договору була припинена через нецільове використання позивачем земельної ділянки також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні суду першої інстанції.

Посилання представника відповідача про наявність заборгованості по сплаті позивачем орендної плати суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки цей факт спростовується наявною в матеріалах справи довідкою Головного управління ДФС в Одеській області від 19.11.2018 року про відсутність заборгованості сплати ОСОБА_1 орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такій спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тому, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вважав за можливе обрати інший спосіб захисту порушеного права позивача, а саме - зобов`язати відповідача укласти додаткову угоду до договору оренди (а. с. 105 - 115).

В апеляційній скарзі Болградська міська рада Одеської області просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вищенаведеного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що 08.10.2013 року між міською радою та позивачем було укладено вищезазначений договір оренди землі, строком на 5 років. Цей договір було зареєстровано. 22.06.2018 року на адресу ради надійшло звернення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі, до якого було додано проект додаткової угоди до договору оренди землі від 08.10.2013 року № 404. 27.06.2018 року, розглянувши звернення ОСОБА_1 на сесії міської ради було прийнято рішення № 1341-VІІ «Про відмову в поновленні договору оренди землі від 08.10.2013 року № 404, укладеного Болградською міською радою з громадянином України ОСОБА_1 ». 27.09.2018 року Болградська міська рада Одеської області прийняла рішення № 1452-ІІ «Про припинення дії договору оренди землі від 08.10.2013 року № 404». Відповідач вказує на те, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене лише в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Зазначає про те, що відповідачем спірну земельну ділянку в оренду третій особі передано не було, договір оренди щодо спірної земельної ділянки укладено не було, а тому, на думку апелянта, підстави для судового захисту прав позивача в контексті статті 3 ЦПК України відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від Болградської міської ради Одеської області до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення, призначеного на 26.11.2020 року, розгляду справи.

Вказане клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання Болградської міської ради Одеської області про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, вважає, що вказаних висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 319, 777 ЦК України, ст. 124 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 03.06.2013 року, судом встановлено наявність земельної ділянки комунальної форми власності в Одеській області Болградського району на території Болградської міської ради за кадастровим номером: :02:005:0059, площею - 0,7167 га., яку віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення, за видом використання: для сінокосіння і випасання худоби, цільове призначення: А.01.08.

Так, 16.10.2012 року Болградською міською радою Одеської області було прийнято рішення № 801-VІ «Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки в короткострокову оренду громадянину України ОСОБА_1 для випасання худоби на території м. Болград», відповідно до якого затверджено проект землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_1 в короткострокову оренду строком на 5 років для випасання худоби та території м. Болграда; громадянину ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0,7167 га, розташованого на території м. Болград та зобов`язано ОСОБА_1 в місячний строк укласти договір оренди вищезазначеної земельної ділянки.

Після цього, лише 08.10.2013 року, майже рік потому, між Болградською міською радою в особі міського голови ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди землі № 404.

Згідно умов договору, визначених в п. 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0059, яка знаходиться на території Болградської міської ради Болградського району Одеської області.

Згідно п. 2 договору оренди землі, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7167 га, у тому числі за земельними угіддями: пасовища 0,7167 га. Пунктом 5 договору визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки, яка становить - 3 100,08 грн..

Відповідно до п. п. 8, 9, 10 договору оренди землі, визначено, що договір укладений на 5 років. Орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця у розмірі 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 62,00 грн. на рік. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Умови використання земельної ділянки, визначені в п. 15 договору оренди землі, згідно якого земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння і випасання худоби.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 13356533 від 25.11.2013 року, договір оренди було зареєстровано в реєстрі під № 3523524 від 07.11.2013 року, із визначенням складу угідь, які передаються відповідачу в оренду у виді земельної ділянки, площею 0,7167 га з цільовим призначенням: для сінокосіння і випасання худоби.

Протягом строку оренди земельної ділянки сторонами укладалися додаткові угоди від 25.06.2014 року, 15.01.2016 року, 14.02.2017 року, 20.02.2018 року, у всіх чотирьох угодах переглядалася сума орендної плати, а саме: додаткова угода від 25.06.2014 року 93,00 грн. на рік; додаткова угода від 15.01.2016 року 176,27 грн. на рік; додаткова угода №385-д від 14.02.2017 року 147,61 грн. на рік. Плату за користування земельною ділянкою, позивач сплачував кожен рік, що підтверджується квитанціями: № 15 від 27.11.2013 року; №155 від 25.06.2014 року; № 36 від 02.02.2015 року та №32 від 18.02.2016 року; №61 від 14.02.2017 року.

Таким чином, позивач отримав в користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби.

Між учасниками справи склалися правовідносини щодо визнання додаткової угоди до договору укладеною.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першоїп`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами другоюп`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-146 цс 16, від 13 квітня 2016 року № 6-2027 цс 15 та підтверджені постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65 цс 18).

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту, буде порушене лише в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Матеріали справи не містять доказів, посилань позивача про те, що відповідачем спірну земельну ділянку передано в оренду третій особі, договір оренди щодо спірної земельної ділянки укладено між відповідачем та новим орендарем, а тому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність підстав для судового захисту переважних прав позивача, як орендаря спірної земельної ділянки.

Вказані висновки апеляційного суду, які викладено у попередніх двох абзацах даної постанови, також знаходять своє відображення у висновках Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65 цс 18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що вищевказаною додатковою угодою до договору оренди землі позивач фактично змінює істотні умови такого договору оренди щодо строку оренди, що в свою чергу унеможливлює задоволення вимог вищевказаного позову судом, оскільки порушує права територіальної громади (відповідача), як власника вищевказаної земельної ділянки.

Задовольнивши позов частково, а саме зобов`язавши Болградську міську раду Одеської області укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі № 404 від 08.10.2013 року в порядку п. 8 цього Договору, місцевий суд не дотримався вищевказаного, дійшов помилкового висновку про можливість часткового задоволення позову.

Апеляційна скарга є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 5 частиною 1 статті 374, пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, за вищезазначеного обґрунтування.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір сплачений за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1 057,21 грн. (а. с. 126).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Болградської міської ради Одеської області задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання додаткової угоди до договору укладеною відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Болградської міської ради Одеської області () судовий збір у сумі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе