ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1312/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/27879/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі ГУНП в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що слідчий СВ Хмельницького ВН ГУНП в Хмельницькій області Паюк О.Ф. прийняв незаконне та протиправне рішення про відмову у наданні йому постанови про закриття кримінального провадження № 0006244. Вказує, що внаслідок цього незаконного та протиправного рішення йому було завдано моральну та майнову шкоду. Моральна шкода, завдана незаконним рішенням, полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс під час читання незаконного, на його думку, рішення. Крім того, він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення його прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту в суді. Розмір моральної шкоди визначено позивачем у 1 000 000 000 грн. Майнова шкода полягає у витратах власного часу на написання заяви про надання копії постанови, її подачу до слідчого, та витрати на проїзд, папір, фарбу картриджа, електроенергію, всього 50 010 грн. А тому, звертаючись до суду, позивач просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 50010 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції не мав законного права відмовляти у задоволенні позову, оскільки відповідач не довів відсутність своєї вини та не надав доказів на противагу доказам, які надав позивач. При ухваленні рішення суд формально послався на норми матеріального та процесуального права.

ГУНП в Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, вказуючи на правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30.09.2019 старшим слідчим СВ ХВП ГУНП в Хмельницькій області Паюком О.Ф. повідомлено ОСОБА_1 про відмову у наданні йому постанови про закриття кримінального провадження № 000644 (а.с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження завдання йому матеріальної та моральної шкоди через ненадання старшим слідчим постанови про закриття кримінального провадження за його зверненням.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з роз`ясненнями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За змістом ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, зазначені позивачем обставини не вказують на наявність в діях працівників органів поліції заподіяння йому майнової та моральної шкоди, відповідальність за яку повинна нести держава. Крім того, неправомірність рішення уповноваженої особи органу досудового слідства не встановлена судовим рішенням.

Законодавчо визначено, що заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутись зі скаргою на процесуальні рішення, дії чи бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені під час кримінального провадження, зокрема, до суду.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Витрати ОСОБА_1 , які пов`язані з написанням заяви, її поданням, витрати на електроенергію, власний папір та фарбу картриджа, не є збитками, у розумінні ст. 22 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай