ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Ачкасова О.Н.,

розглянувши в м.Полтаві апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України

на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договору.

У позові вказано, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - споруда (кафе) літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком три. З метою впорядкування правовстановлюючої документації на дане майно між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір на надання послуг. В порушення умов договору відповідач не надав позивачу акт виконаних послуг з вказанням наданих послуг за період дії договору, що призвело до неможливості використання нерухомого майна для підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 в позовній заяві просив зобов`язати відповідача виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання послуг від 01.06.2016 року щодо впорядкування прав власності на належні позивачу нежитлові приміщення - найменування майна - споруда (кафе) літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2016 року визнано та затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на надання юридичних послуг, передбаченим договором на надання юридичних послуг від 01.06.2016 року на наступних умовах:

- за ОСОБА_1 визнається право власності на нерухоме майно - будівля кафе літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3 (об`єкт має бетонний фундамент, стіни з металевого каркасу, підлогу з плитки та складається з наступних приміщень: А-1, а 1- зала кафетерію (заг. площа 92,1 кв.м, основна 92,1квм.); 2-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м, допоміжна 1,9 кв.м); 3-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м, допоміжна 1,9 кв.м); 4-мийка (заг. площа 3,8 кв.м, допоміжна 3,8 кв.м); 5-допоміжне приміщення (заг. площа 4,3 кв.м, допоміжна 4,3 кв.м); 6-кухня (заг. площа 15,7 кв.м, основна 15,7 кв.м); 7-допоміжне приміщення (заг. площа 4,1 кв.м, допоміжна 4,1 кв.м); І-допоміжне приміщення (заг. площа 7,9 кв.м., площа літніх приміщень 7,9 кв.м) , всього по будівлі площа 131,7 кв.м.

- ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_2 в зв`язку невиконанням останнім умов договору на надання юридичних послуг від 01.06.2016 року.

- затвердженням цієї мирової угоди права та обов`язки за договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на надання юридичних послуг від 01.06.2016 року припиняються.

2. Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на надання юридичних послуг, передбаченим договором на надання юридичних послуг від 01.06.2016 року - закрито.

3. Право власності на нерухоме майно - будівля кафе літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3 (об`єкт має бетонний фундамент, стіни з металевого каркасу, підлогу з плитки та складається з наступних приміщень: А-1, а 1- зала кафетерію (заг. площа 92,1 кв.м, основна 92,1 кв.м); 2-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м, допоміжна 1,9 кв.м); 3-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м, допоміжна 1,9 кв.м); 4-мийка (заг. площа 3,8 кв.м, допоміжна 3,8 кв.м); 5-допоміжне приміщення (заг. площа 4,3 кв.м. допоміжна 4,3 кв.м); 6-кухня (заг. площа 15,7 кв.м, основна 15,7 кв.м); 7-допоміжне приміщення (заг. площа 4,1 кв.м, допоміжна 4,1 кв.м); І-допоміжне приміщення (заг. площа 7,9 кв.м, площа літніх приміщень 7,9 кв.м) , всього по будівлі площа 131,7 кв.м, підлягає державній реєстрації.

Не погодившись з вказаною ухвалою, перший заступник прокурора Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про затвердження мирової угоди, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Прокуратура у своїй скарзі вказує на те, що затверджуючи мирову угоду суд вийшов за межі предмету та підстав позову, порушив права та інтереси інших осіб, не залучених до участі у справі. Також судом при розгляді справи не було встановлено на підставі яких документів позивач здійснив будівництво майна; наявність правоустановлюючих документів позивача на це майно; чи набув позивач у встановленому законом порядку право власності чи право користування земельною ділянкою для здійснення забудови, на якій розміщено будівлю; яким чином порушено майнові права позивача, що підлягають захисту саме шляхом визнання права власності.

Звернення прокурора із скаргою мотивоване тим, що судом фактично визнано право власності на самочинне будівництво, чим порушено питання дотримання законності у сфері містобудування, правомірності набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно фізичними та юридичними особами та прав користування землею, що завдає шкоди державі.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було залучено до участі у розгляді справи Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, на яку покладено питання прийняття до експлуатації нерухомого майна, відповідності його містобудівним та проектним нормам, а також Полтавську міську раду, яка є уповноваженим органом по розпорядженню від імені територіальної громади міста земельною ділянкою, що використовується без правовстановлюючих документів.

Полтавська міська рада подала заяву, у якій просила апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2016 року задовольнити та скасувати ухвалу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, у якому ставив вимогу - зобов`язати відповідача виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання послуг від 01 червня 2016 року щодо впорядкування прав власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ).

Як на підставу позову посилалися на те, що з метою впорядкування (приведення у відповідність чинному законодавству України) правовстановлюючої документації на нерухоме майно, між позивачем та відповідачем був укладений договір на надання послуг, згідно якого останній зобов`язався впорядкувати право власності на належне позивачу нерухоме майно у встановлений термін. Зазначав про те, що внаслідок порушення з боку відповідача зобов`язань за договором, позивач позбавлений можливості використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Задовольняючи заяву учасників справу та затверджуючи мирову угоду сторін, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода не порушує прав та інтереси інших осіб, є підставою для здійснення реалізації прав власності на об`єкти нерухомого майна, а також - наявні підстави для вирішення спору в добровільному порядку.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК).

За змістом статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК).

Відповідно до п.2.1 Договору про надання юридичних послуг від 01 червня 2017 року, укладеного між позивачами (замовник) та відповідачем (виконавець), ОСОБА_2 надає наступні послуги: правове забезпечення упорядкування, оформлення та реєстрація права власності на нерухоме майноспоруда (кафе) літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3; складання юридичних довідок, надання усних та письмових юридичних консультацій; підготовку та аналіз документації щодо нерухомого майна, яке підлягає юридичному оформленню права власності; представництво інтересів замовника та його клієнтів в органах державної влади, місцевого самоврядування, в органах юстиції та інших підприємствах, установах та організаціях за дорученням; інші юридичні послуги за домовленістю з замовником (а.с.14-17).

Згідно п.4.1.1 договору, ОСОБА_2 (виконавець) зобов`язувався своєчасно та якісно надавати послуги зазначені в п.2.1 договору.

Пунктом 8.1 визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01 грудня 2016 року.

Відповідно до ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умови даного договору ОСОБА_2 в повному обсязі не виконав, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом про спонукання до його виконання, в процесі розгляду якого сторонами було подано заяву про затвердження мирової угоди наступного змісту:

1. За ОСОБА_1 визнається право власності на нерухоме майно - будівля кафе літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3 ;

2. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_2 в зв`язку невиконанням останнім умов договору на надання юридичних послуг.

3. Затвердженням цієї мирової угоди права та обов`язки за договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на надання юридичних послуг від 01.06.2016 року припиняються.

4. Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на надання юридичних послуг підлягає закриттю.

Згідно ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

З аналізу змісту предмету позову та умов затвердженої судом мирової угоди вбачається, що сторони при її укладенні вийшли за межі позовних вимог, при цьому судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено та з`ясовано чи порушує вчинення таких дій права та законні інтереси третіх осіб.

Відповідно до ч.5 даної статті, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що є власником нерухомого майна - споруди (кафе) літ. А-1, а, а1, а2, площею приміщень 131,7 кв.м по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3. (а.с. 2). Однак, будь-яких відомостей про наявність у позивача речового права на зазначене майно, матеріали справи не містять.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 3 ст. 263 ЦПК України передбачено, що обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

На земельній ділянці по АДРЕСА_1 будинокм 3 наявні споруда без відповідної проектної та робочої документації, без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, а також на земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва.

Окрім того, під уже збудоване нерухоме майно земельна ділянка позивачу ОСОБА_1 власником земельної ділянки, яким є Полтавська міська рада, не надавалася.

Судом, при затвердженні мирової угоди визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю кафе загальною площею 131,7 кв.м., не пересвідчившись щодо наявних правоустановлюючих документів на дане майно та дозволів на проведення будівельних робіт на земельній ділянці.

Аналіз наведених правових норм та встановлених по справі обставин свідчить про те, що місцевий суд допустив грубі порушення норм матеріального та процесуального права, дійшов хибного висновку про визнання за позивачем права власності на будівлю, як об`єкт нерухомого майна, оскільки це виходить за межі позовних вимог та суперечить вимогам чинного законодавства та не належить до компетенції суду, порушуючи при цьому права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які не були залучені до розгляду справи, зокрема, Полтавської міської ради та ДАБІ України.

Доводи апелянта в цій частині, апеляційний суд вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Щодо наявності у прокурора права на подання апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Звернення прокурора із скаргою мотивоване тим, що судом фактично визнано право власності на самочинне будівництво, чим порушено питання дотримання законності у сфері містобудування, правомірності набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно фізичними та юридичними особами та прав користування землею, що завдає шкоди державі.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було залучено до участі у розгляді справи Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, на яку покладено питання прийняття до експлуатації нерухомого майна, відповідності його містобудівним та проектним нормам, а також Полтавську міську раду, яка є розпорядником спірної земельної ділянки, що використовується без правовстановлюючих документів.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається із матеріалів апеляційної скарги місцева прокуратура Полтавської області надсилала листи до ДАБІ України, Полтавської міської ради із повідомленням про порушення про представництво інтересів держави шляхом апеляційного оскарження вищевказаного рішення.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" регламентовано особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. (ст. 56 ЦПК України).

Як зазначає Європейський Суд з прав людини «принцип рівності сторін є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Останній потребує «справедливої рівноваги сторін»: кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі Yvon v. France, application no. 44962/98, рішення ЄСПЛ від 18.02.1997 у справі Niderost-Huber v. Switzerland, application no. 18890/91, рішення ЄСПЛ від 07.06.2001 у справі Kress v. France, application no. 39594/98).

В даній справі прокурор подав апеляційну скаргу не в інтересах однієї із сторін, а в інтересах державних органів , які не були залучені до участі в справі, однак судовими рішенням вирішені питання , які входять до їхньої компетенції. Принцип «рівності» порушений не був, переваги жодній із сторін справи надано не було.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що прокурор належним чином обґрунтував бездіяльність органів державної влади в частині вчинення дій направлених на захист інтересів держави, та відновлення порушених прав цих органів.

В ході апеляційного розгляду справи Полтавська міська рада підтримала апеляційну скаргу прокурора.

Таким чином подання прокурора апеляційної скарги не суперечить принципу як верховенства права так і принципу змагальності сторін( ст. 10, 12 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року про затвердження мирової угоди з направленням справи для продовження розгляду.

Питання про розподіл судових витрат, у тому числі, пов`язаних і з переглядом даної ухвали в суді апеляційної і касаційної інстанцій, має бути вирішено судом при ухваленні рішення по суті спору чи закінченні провадження у інший спосіб.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Полтавської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України- задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2016 року - скасувати.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договору - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов