Провадження № 22-ц/801/1549/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 рокуСправа № 127/33193/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Мельник Надією Олександрівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року, постановлене у складі судді Федчишена С. А. у м. Вінниця, повний текст судового рішення складено 26 травня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

27 грудня 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України подало позов до ОСОБА_1 про про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 19.09.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода в м. Києві по вул. Героїв Дніпра за участю транспортного засобу «Nissan», реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва (справа № 756/12807/16-п) від 04.11.2016 року винним у настанні ДТП визнано ОСОБА_1 28.11.2016 року, власник пошкодженого транспортного засобу «Nissan», ОСОБА_2 , звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив оплату послуг аварійного комісара у розмірі 550,00 грн. та виплату страхового відшкодування у розмірі 20 682,14 грн. на користь власника пошкодженого транспортного засобу «Nissan». Оскільки станом на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, що й стало підставою для здійснення виплат з боку МТСБУ, на адресу відповідача було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, проте відповіді Позивачем так і не було отримано, а шкода до цього часу не відшкодована. На підставі вище викладеного з посиланням на ч. 2 ст. 38 ЗУ № 1961 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорнтих засобів» ( надалі ЗУ №1961-ІV) просив стягнути з відповідача на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу 21 232грн. 14 коп. та витрати на судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в розмірі: 21 232 грн. 14 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем надано усі докази, які свідчать про здійснення ним страхової виплати шкоди, спричиненої в результаті ДТП транспортному засобу «Nissan», винуватцем ДТП є відповідач. Підставою для задоволення регресної вимоги суд зазначив положення статті 38 ЗУ № 1961-IV, а саме якщо водій, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або під впливом препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мельник Н. О., подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції зазначено, що саме власник пошкодженого автомобіля «Nissan» звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування та позивач виплатив власнику зазначеного автомобіля страхове відшкодування, що суперечить обставинам справи, оскільки зазначену заяву написав та отримав виплату ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом. Звертає увагу, що суд мав вирішити питання про залучення в якості третьої особи власника автомобіля, проте не зробив цього. Вказує, що в матеріалах справи відсутній договір страхування цивільно-правової відповідальності наземного транспортного засобу, який би передбачав здійснення страхового відшкодування не власнику транспортного засобу, а на користь іншої особи, визначеній у ньому. Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 звернувся з заявою про отримання відшкодування шкоди до М(Т)СБ України з пропуском 30-денного строку для подачі такої заяви, встановленого п. 35.1 ст. 35 ЗУ 1961-IV. Водночас вказує, що в матеріалах справи відсутній розрахунок матеріальних збитків без включення сум ПДВ. Стверджує, що позивач безпідставно включив до страхової виплати відшкодування витрат на збір документів та складання звіту. Зазначає, що безпідставно застосовано ст. 38 зазначеного вище закону, так як ОСОБА_1 під час ДТП не перебував в стані алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння.

25 серпня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України через засоби поштового зв`язку подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- 19.09.2016 року в м. Києві по вул. Героїв Дніпра відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan», реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 9,14);

- Постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі про адміністративне правопорушення №756/12807/16-п від 04.11.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу ( а. с. 14);

- договір внутрішнього страхування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній, тобто цивільно-правова відповідальністьвідповідача не була застрахована, що підтверджується інформацією Централізованої бази даних МТСБУ (а. с. 37);

- вартість завданого матеріального збитку складає 22 223 грн. 70 коп. із врахуванням ПДВ, що підтверджується Звітом від 03.10.2016 року № 1318 про оцінку автомобіля Nissan Micra 1.4 , номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 16-19);

- 28 листопада 2016 року ОСОБА_4 , як особа, яка керувала транспортним засобом «Nissan», реєстраційний № НОМЕР_1 під час ДТП, звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 12);

- послуга аварійного комісара з огляду пошкодженого транспортного-засобу складає 550 грн. згідно рахунку № 36180 від 29. 09.2016 року та підтверджується Актом виконаних робіт (а. с. 34, 36);

- Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_4 , виплачено 20 682 грн. 14 коп., про що свідчить платіжне доручення № 9737рв від 08.12.2016 року (копія на а. с. 35) та 500 грн. за послуги аварійного комісара, що підтверджується платіжним дорученням № 36180рв від 10.10.2016 року ( копія на а. с. 33);

- згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2743/19-21 від 04.02.2020 року вторинна ринкова вартість автомобіля Nissan Mikra 1.4 р.н. НОМЕР_1 у пошкодженому стані склала станом на 03.10.2016року 153 984,59грн., вартість складників (запчастин) складала 31 867,5грн. Вартість відновлювальних робіт автомобіля марки Nissan Mikra 1.4 р.н. НОМЕР_1 в результаті пошкодження при ДТП станом на 03.10.2016р. склала величину близько 44 517,55грн. (а. с. 112-119);

Між сторонами виник спір щодо права регресної вимоги МТСБУ до особи, винної в настанні страховго випадку, що регулюється Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Згідно зі статтею 41 Закону України № 1916-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 здійснив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan», , під керуванням водія ОСОБА_2 , за що був притягнений до адміністративної відповідальності.

Позивач, відповідно до матеріалів справи, здійснив страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 у розмірі 20 682,14 грн (а.с.35) та 550грн. за послуги аварійного комісара (а.с.33). Саме ці понесені витрати просив стягнути з відповідача в порядку регресу.

Суд першої інстанції, вірно встановивши факт ДТП, винуватість у ньому відповідача та відсутність у нього на момент ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснення страхового відшкодування МТСБУ, дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу страхового відшкодування, виплаченого позивачем, в розмірі 20 682,14 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара в розмірі 550 грн., право на залучення якого має МТСБУ (пункт 40.3 ст. 40 ЗУ № 1961-IV).

Разом з тим, суд першої інстанції навів як підставу для задоволення регресного позову положення ст. 38 Закону України № 1961-IV, які стосуються випадку, коли водій транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів.

Таке застосування норм матеріального права здійснено судом першої інстанції невірно і доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, виходячи з наступного: позивач, звертаючись з позовом, зазначав як підставу позову частину 2 статті 38 ЗУ № 1961-IV, відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 якої МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Факт відсутності договору внутрішнього страхування транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не заперечувався відповідачем, підтверджений інформацією Централізованої бази даних МТСБУ (а. с. 37), представник відповідача подав до суду заяву про визнання позову(а.с.151), а тому саме на цю норму матеріального права слід послатися як на підставу для задоволення позову, виклавши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції та є необґрунтованими:

-незалучення власника пошкодженого транспортного засобу, питання чи вправі був ОСОБА_2 як особа яка керувала пошкодженим транспортним засобом отримувати замість власника транспортного засобу страхове відшкодування стосуються відносин між ОСОБА_2 та власником транспортного засобу і будь-яким чином не впливає на обсяг обов`язків відповідача перед МТСБУ. Окрім того, зважаючи на ту обставину, що в суді першої інстанції позов було визнано відповідачем (заява на а.с. 151), апеляційний суд приймає до уваги доказ, наданий позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, а саме: довіреність власника автомобіля «Nissan» ОСОБА_5 , яка уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси як власника зазначеного вище автомобіля, зокрема й отримувати страхові відшкодування (в тому числі від МТСБУ);

-твердження про те, що, що до розміру збитків включено ПДВ є власним твердженням особи, яка подає апеляційну скаргу, так як в наданому позивачем Звіті про оцінку (а.с. 16 30) не йдеться про ПДВ. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Тобто операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначений розмір страхових платежів, так i при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.

Виходячи з вище вказаного при розрахунку страхового відшкодування було правомірно віднято ПДВ та сплачено на рахунок потерпілої особи ОСОБА_2 страхове відшкодування саме у сумі 20 682,14 грн. ( платіжне доручення на а. с. 35).

Твердження про те, що ОСОБА_2 звернувся з пропуском 30-деного строку до страховика спростовується тим, що страхова справа була зареєстрована 22.09.2016 року, а ДТП сталася 19.09.2016 року, виплата здійснена 28.11.2016 року після узгодження суми відшкодування(а.с.31).

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги: рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Оскільки підстав для відмови в задоволенні позову немає, немає підстав для перерозподілу судових витрат апеляційними судом.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Мельник Надією Олександрівною, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк