Єд.унік. № 243/4529/20
Провадження № 2/243/1610/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 серпня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради про усунення перешкод у користуванні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради про усунення перешкод у користуванні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яка обґрунтована тим, що позивачу відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2000 року належить житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07 листопада 2012 року він зареєстрував в своєму будинку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , які є йому чужими особами.

Фактично відповідачі з 01 грудня 2012 року по теперішній час не проживають в його будинку, не зберігають своїх речей та йому невідомо де на сьогоднішній день вони проживають.

Позивач змушений нести витрати на оплату комунальних послуг, а також позбавлений можливості реалізувати своє право вільне розпорядження своїх майном.

Просить суд усунути перешкоди в користуванні права власності шляхом визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 до судового засідання не з`явилися, надали заяви, в яких позовні вимоги просили задовольнити та слухати справу без їхньої участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували (а.с.75,76).

Згідно ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

З огляду на викладене, оскільки відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради в судове засідання. Від начальника служби Соколової О.С. до суду надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу без участі служби у справах дітей, заперечує проти задоволення позову в частині, що стосується малолітніх дітей та при винесення рішення суду просить врахувати висновок органу опіки та піклування слов`янської міської ради (а.с. 73).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинка від 28 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А., ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір зареєстрований в КП «БТІ м. Слов`янська» 28 грудня 2000 року за № 17736/76-247 (а.с.53-54).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 16 березня 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, а також Домової книги, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.61-67, 68).

Як вбачається з акту від 13 березня 2020 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» м. Слов`янська, Кругловою О., підтвердженого свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 з 2012 року та по теперішній час не проживають за даною адресою (а.с.69).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

В ст. 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/17805/16-ц виклав правову

позицію, з якої слідує, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 порушує права власника житла ОСОБА_1 , а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а тому слід визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання такими, що втратили право користування житлом малолітні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , суд виходить з наступних норм чинного законодавства.

Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З Висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області № 29/03-1328 від 27.06.2020 року, вбачається, що Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області вважає, що недоцільно визнати осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 - сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини» дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє та захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних інтересів дітей при вчиненні будь - яких правочинів стосовно жилих приміщень (а.с. 74).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Беручи до уваги той факт, що малолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не досягли 10 років, їх батьки за місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 не проживають більше року, а вони проживають зі своїми батьками за іншою

адресою, а також і той факт, що позивач не є їх родичом та ним не створюються перешкоди у користуванні спірним будинком, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування вищезазначеним житлом.

Також, суд вважає належним зазначити, що залишаючи за малолітніми дітьми право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 і визнаючи їх батьків таким, що втратили право користування жилим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком, крім випадкових обставин.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь позивача у сумі по 280,27 грн. (840,80 грн. /3 відповідача) з кожного відповідача, оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено чинним законодавством.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 81, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Слов`янської міської ради про усунення перешкод у користуванні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП невідомий, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП невідомий, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 280 гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 280 гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП невідомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 280 гривень 27 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою

відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький