Справа № 338/111/20
Провадження № 22-ц/4808/894/20
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: відповідача ОСОБА_1

та його адвоката Годованця В.Ф.;

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про дотримання правил добросусідства та перенесення споруди для технічного обслуговування автомобілів на безпечну відстань від джерела водопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене головуючим суддею Битківським Л.М. 11 червня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 позов про дотримання правил добросусідства та перенесення споруди для технічного обслуговування автомобілів на безпечну відстань від джерела водопостачання. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що відповідач являється її сусідом по вул. Карпатській в с. Кричка Богородчанського району. У 2019 році відповідач встановив виробничу споруду яму з навісом для технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, яка знаходиться на відстані двох метрів від її питного колодязя. Позивач вказувала, що ґрунтові та стічні води, а також інші відходи просочуються в ґрунт та стікають до криниці, у зв`язку з чим вода у її криниці стала непридатною для вживання. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач ОСОБА_1 відмовляється переносити споруду на безпечну відстань від її криниці, просила зобов`язати його усунути порушення правил добросусідства та перенести споруду для технічного обслуговування транспортних засобів в господарстві на відстань не менше 15 метрів від питного колодязя, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати оглядову яму для технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, що розташована у межах належної йому земельної ділянки відведеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з порушенням «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, апелянт ОСОБА_1 зауважує, що в позовній заяві ОСОБА_2 акцентує увагу на ч.5 ст. 22 ЗУ «Про автомобільний транспорт», якою передбачено технологічні норми проектування виробничих споруд і підприємств автомобільного транспорту. Разом з тим, на його думку, дана норма закону не має ніякого відношення до спору, оскільки оглядова яма в нього на подвір`ї використовується для особистого користування. Окрім того, вказує відповідач, при спорудженні оглядової ями він використав новітні технології, зокрема з усіх боків та знизу яму забетонував, використовуючи гідроізоляцію рідке скло, щоб під час паводків не поступала з ґрунту вода, а сама яма знаходиться під накриттям. Також ОСОБА_1 зауважує, що в суді першої інстанції спеціаліст-бактеріолог ОСОБА_3 пояснила, що виявлена Богородчанською філією ДУ «Івано-Франківський обласний лабораторний центр МОЗ України» у пробах води з криниці позивача бактерія «кишкова паличка», ймовірно потрапила у криницю із вбиральні чи ями для зберігання тваринної органіки. Більш того, вказує ОСОБА_1 , він зафіксував як матір позивача виливає біля паркану, що розмежовує їх земельні ділянки, органічні добрива для підживлення квітів. Апелянт також, зазначає, що згоди на проведення хімічного дослідження води на наявність паливно-мастильних матеріалів за його рахунок, позивач ОСОБА_2 не надала. Також відповідач стверджує, що оглядова яма знаходиться на його приватній території, і для її спорудження не потрібно відповідних документів чи дозволів на ввід її в експлуатацію. Посилаючись на вищенаведене, а також на те, що правил добросусідства він не порушував, просив оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів викладених у ній. Додатково відповідач вказав, що порушень правил добросусідства зі свого боку він не допускав, оскільки оглядова яма була побудована ним з дотриманням усіх правил безпеки. Натомість матір позивачки на своєму подвір`ї біля криниці розливала органічні добрива, що могло спричинити забруднення питної води. Відповідач також зазначив, що йому було погоджено будівництво гаражу на відстані 8 м від питного колодязя позивачки вже після зведення ним оглядової ями.

Представник ОСОБА_1 адвокат Годованець В.Ф. зазначив, що позивачкою не доведено причинно-наслідкового зв`язку між побудованою відповідачем оглядовою ямою та забрудненням питної води в її колодязі, а тому підстав для демонтування ями, на його думку, немає.

Позивачка ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила та пояснила, що в належному їй на праві власності домоволодінні проживає лише її матір, яка утримує тільки декілька курей. Також вказала, що питний колодязь був викопаний більш як 100 років тому, і ним можна було користуватися до сьогоднішнього часу. Однак, у зв`язку із зведенням відповідачем оглядової ями, вода стала непридатною для споживання. ОСОБА_2 заперечила доводи апелянта про те, що її матір розливає органічні добрива біля колодязя, оскільки в її господарстві відсутня худоба. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції з врахуванням висновку бактеріологічного аналізу води №121/8360 від 13 серпня 2019 року про непридатність до споживання води з колодязя позивача ОСОБА_2 прийшов до висновку, що зведена відповідачем ОСОБА_1 оглядова яма для технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, яка знаходиться на відстані двох метрів від питного колодязя позивача ОСОБА_2 , споруджена з порушенням «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», а тому її слід демонтувати. З цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5).

Також встановлено, що між сторонами виник конфлікт з приводу дотримання правил добросусідства, а саме дотримання відповідачем ОСОБА_1 «Державних санітарних норм» при спорудженні оглядової ями для технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що земельною комісією 24 грудня 2019 року у складі голови земельної комісії, сільського голови, землевпорядника та в присутності відповідача ОСОБА_1 проведено обстеження господарства відповідача, за результатами якого встановлено, що на належній ОСОБА_1 земельній ділянці останній спорудив навіс та оглядову яму для ремонту автомобілів, яка знаходяться на відстані 1,25 метра від межі та на відстані 2,05 метрів від криниці ОСОБА_2 . Органом місцевого самоврядування ОСОБА_1 було рекомендовано з метою дотримання правил добросусідства ліквідувати вищезгаданий споруджений об`єкт шляхом засипання ями ґрунтом (а.с.9).

Відповідно до результатів бактеріологічного аналізу води №121/8360 від 13 серпня 2019 року проведеного лікарем бактеріологом Івано-Франківського лабораторного центру МОЗ України ОСОБА_4 , вода у криниці ОСОБА_2 за мікробіологічними показниками не відповідає вимогам ДСанПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (а.с.13).

Згідно ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до п.п. «г», «е» ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України власники і землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей: затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо. Власники та землекористувачі зобов`язані також не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Згідно ст.104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. За змістом цієї правової норми право вимоги до власника сусідньої земельної ділянки виникає не тільки тоді, коли від порушень правил добросусідства, санітарно-гігієнічних, протипожежних норм наступила шкода, а й тоді, коли відповідні порушення можуть призвести до порушень прав сусіднього землекористувача, шкідливого впливу на здоров`я людей, на стан земельних ділянок, питної води, тощо.

Також слід зазначити, що ст.15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни при проектуванні, розміщенні, будівництві та реконструкції споруд будь-якого призначення, зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Відповідно до таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019, яка регулює допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд, відстані від артсвердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати 20 м.

Аналізуючи вищезазначені норми права та враховуючи, що споруджена відповідачем оглядова яма для ремонту автомобілів знаходиться на відстані 1,25 м від межі та на відстані 2,05 м від криниці позивачки, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оглядова яма розміщена без урахування ДБН Б.2.2-12:2019 та Державних санітарних норм і правил, і з її наявністю може бути пов`язане погіршення якості питної води в колодязі на подвір`ї ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що зведення відповідачем оглядової ями без врахування вищевказаних норм і правил порушує права позивачки ОСОБА_2 , передбачені ст. 50 Конституції України та ст. 293 ЦК України та є порушенням правил добросусідства, а тому оглядова яма підлягає демонтажу.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оглядова яма не спричиняє шкоду позивачці, знаходиться на його приватній території, і для її спорудження не потрібно відповідних документів чи дозволів на ввід її в експлуатацію.

Не заслуговуючи уваги й твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що при спорудженні оглядової ями він використав новітні технології, які унеможливлюють забруднення колодязя позивачки, оскільки ним не представлено ні в суд першої інстанції, ні в апеляційний суд ніяких належних і допустимих доказів відповідності оглядової ями нормам ДБН В.2.3. 15:2007.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позивача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року в даній справі без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк