Провадження № 2/761/1240/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.

при секретарі: Чугаєва І.В.

представник позивача Халупний А.В.

представник відповідача-1 ОСОБА_2

представник відповідача-2 ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСББ «Дмитрівська-45» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська-45» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2), відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 1 на свою користь заборгованість по сплаті внеску на утримання підземного паркінгу будинку за період з 2013 по 30.11.2019 в розмірі 20 940, 00 грн., стягнути з відповідача 2 на користь позивача заборгованість по сплаті внеску на утримання підземного паркінгу будинку за період з 2013 по 30.11.2019 в розмірі 21 940, 00 грн., стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати в розмірі 1921, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСББ «Дмитрівська-45» здійснює утримання будинку АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі позивача. 26.12.2018 на загальних зборах ОСББ «Дмитрівська-45» було прийнято рішення про затвердження щомісячного внеску для власників квартир та нежитлових приміщень, що мають паркінги по 350, 00 грн. за одне машиномісце. Підставою звернення позивача до суду стало виникнення заборгованості у відповідачів як у власників машиномісця у підземному паркінгу № 2 та машиномісця № НОМЕР_1 . Відповідачі, як власники зазначеного майна, зобов`язані його утримувати, однак свого обов`язку по утриманню майна не виконують, зазначені внески не сплачують, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість. Так, оскільки відповідачі є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , позивач, на підставі ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», має право в судовому порядку стягнути з останніх заборгованість в судовому порядку. З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача 1 в своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_3 не є співвласником майна у вказаному будинку, а є власником лише машиномісця АДРЕСА_2 . Водночас, машиномісце не є нежитловим приміщенням в розумінні Закону України «Про об`єднання співвласників багатократних будинків», а тому відповідач 1 не є співвласником ОСББ «Дмитрівська-45». Крім того, позивачем було невірно розраховано заборгованість по внескам, зокрема, на 2019 рік взято для розрахунку тарифи за двома чинними рішеннями ОСББ, які встановлюють різні розмірі внесків на утримання паркінгу.

Також вказав, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача 2 в своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_4 не є співвласником ОСББ «Дмитрівська-45». Зазначив, що квартира за вказаною адресою перебувала у власності відповідача 2 з 27.07.2000 по 16.11.2017, нараз вибула із володіння останньої. У власності відповідача 2 залишилось тільки машиномісце № НОМЕР_1 , яке з аналізу положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» є нежитловим приміщенням, а відтак на відповідача 2 не розповсюджуються рішення загальних зборів ОСББ «Дмитрівська-45», які оформлені протоколами від 18.04.2013, від 26.12.2017 та від 26.12.2018, а тому у відповідача 2 відсутній обов`язок щодо їх виконання та сплати відповідних платежів. Крім того, представник відповідача 2 вважає, що вказані рішення загальних зборів також прийняті з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідача 2 про проведення загальних зборів не повідомляли, відповідач 2 не приймала участі в опитуванні та не була ознайомлена з із прийнятими на зборах рішеннями, що є грубим порушенням з боку позивача ст. 6, 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків». Також представник відповідача 2 вказує, що позивачем було надано невірний розрахунок заборгованості.

Представник відповідача 2 просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки позивач здійснює нарахування заборгованості з 18.04.2013, однак до суду звернувся лише 24.04.2019.

07.05.2019 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строку для усунення недоліків.

13.08.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з викликом сторін, сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи.

12.11.2019 від представника відповідача 2 надійшов відзив.

26.11.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідача 2.

04.12.2019 від представника відповідача 1 надійшов відзив.

12.12.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідача 1.

22.01.2020 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

03.03.2020 від представника відповідача 1 та 2 надійшли заперечення на відповіді представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, Об`єднання власників багатоквартинрого будинку «Дмитрівська-45», здійснює утримання будинку АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі останнього.

Відповідно до рішення Загальних зборів ОСББ «Дмитрівська-45», затвердженого протоколом від 18.04.2013, встановлено внески на обслуговування будинку та прибудинкової території, а також тариф на утримання паркінгу в розмірі 250, 00 грн. в місць за одне машиномісце.

Відповідно до рішення Загальних зборів ОСББ «Дмитрівська-45», затвердженого протоколом від 26.12.2017, затверджено щомісячний внесок на утримання паркінгу в розмірі 320, 00 грн. з кожного власника машиномісця Об`єднання.

Відповідно до рішення Загальних зборів ОСББ «Дмитрівська-45», затвердженого протоколом від 26.12.2018, затверджено щомісячний внесок на утримання паркінгу в розмірі 350, 00 грн. з кожного власника машиномісця Об`єднання.

Так, згідно Інформаційної довідки № 00, ОСОБА_3 є власником машиномісця в підземному паркінгу (гаража) № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідач 2, ОСОБА_4 , є власником машиномісця АДРЕСА_1 (Договір купівлі-продажу машиномісця від 27.07.2002, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Занудіною О.І., зареєстровано в реєстрі за № 2694).

В судовому засіданні також встановлено, що іншого майна відповідачі у вказаному будинку не мають.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна .

Відповідно до ст. 4 Закону, основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання . Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання . Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Згідно положень ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Так, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що оскільки відповідачі є власниками машиномісць у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 , відповідно є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а отже зобов`язані виконувати рішення ОСББ «Дмитрівська-45». Разом з тим, відповідачі належним чином рішення ОСББ не виконують, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість по сплаті внесків за утримання паркінгу за період з 2013 по 30.11.2019. А тому позивач, на підставі ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», просить стягнути заборгованість з останніх.

Згідно ст. 17 Закону України, для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право , зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

В судовому засіданні встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідачі, крім машиномісць у підземному паркінгу, жодного іншого майна (житлових чи нежитлових) у будинку АДРЕСА_1 не мають.

При цьому, відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, в своїх поясненнях зазначають, що оскільки вони не є співвласниками спільного майна ОСББ «Дмитрівська-45», оскільки машиномісця не відносяться до житлових чи нежитлових приміщень, у відповідачів відсутній обов`язок щодо виконання рішень загальних зборів ОСББ «Дмитрівська-45» та сплати відповідних внесків.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

При цьому, частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Положеннями вказаної статті також визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Згідно з визначенням, наведеним у додатку Б ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»: машино-місце - площа, необхідна для встановлення одного автомобіля, що складається з площі горизонтальної проекції нерухомого екіпажа з додаванням розривів наближення (зон безпеки) до сусідніх екіпажів або будь-яких перешкод.

Отже, окреме парко-місце та/або паркінг не є приміщенням (як допоміжним, так і нежитловим), і, відповідно, відповідачі, як власники окремих парко-місць та/або паркінгу не є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку і не несуть обов`язку участі у фінансуванні витрат на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, поточний і капітальний ремонти, технічне переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку.

Крім того, оскільки машиномісця не відносяться до категорії нежитлових приміщень, власники паркомісць не можуть бути членами ОСББ (що узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016, зробленої по справі № К/800/8622/16).

За таких обставин, оскільки відповідачі не є співвласниками спільного майна ОСББ «Дмитрівська-45», враховуючи ту обставину, машиномісця не відносяться до житлових чи нежитлових приміщень у розумінні чинного законодавства, у відповідачів відсутній обов`язок щодо виконання рішень загальних зборів ОСББ «Дмитрівська-45» та сплати відповідних внесків.

Крім того, не вбачається з матеріалів справи і того, що позивачем приймалось окреме рішення за участю власників машиномісць, де вирішувались би питання щодо порядку утримання такого майна.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням наведеного, позивачем в розумінні положень ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі мають своїм обов`язком сплачувати вказані внески.

Водночас, саме лише посилання позивача на існування такого обов`язку не є підставою для задоволення позовних вимог.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, факт порушення відповідачами прав позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у позові у зв`язку із закінченням строків позовної давності, оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини щодо порушення прав позивача, при цьому наявні підстави для відмови в позові по суті вимог.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 2, 4, 10-13, 17-19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСББ «Дмитрівська-45» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням короновірусної хвороби» № 540-ІХ, строки визначені ст.ст.325,354, 357, 360, 371 ЦПК України продовжується на строк дії карантину.

Дата складення повного тексту рішення - 01.07.2020.

Суддя: