Справа № 472/1235/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" вересня 2020 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області та ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області та ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він має у власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII смт. Кудрявцівка перейменовано в смт. Токарівка), вул. Радянська (рішенням ІІІ сесії Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 17 листопада 2015 року вулицю Радянська перейменовано в вулицю Спортивна), 41. Даний будинок належав позивачу на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 11 вересня 1975 року між ним, як покупцем, та ОСОБА_3 , як продавцем, та свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Кудрявцівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області № 26 від 19.04.1977 року.

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 вирішив продати належний йому житловий будинок, у зв`язку з чим звернувся до Веселинівської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації з питанням про проведення поточної інвентаризації домоволодіння та виготовлення нового технічного паспорту на будинок. Вивчивши надані ним документи та матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок, начальник Веселинівської філії ММБТІ повідомила, що позивач не має право розпоряджатися будинком, оскільки він начебто подарував його в 1992 році своєму сину ОСОБА_2 . Після цього він виявив Договір дарування від 25 грудня 1991 року та реєстраційне посвідчення до документу про право власності, згідно з яким він неначебто подарував свій будинок Відповідачу. Але насправді житловий будинок він нікому не дарував та такого договору не укладав і про його наявність дізнався лише в серпні 2019 року. Договір укладений від його імені, але підписаний не ним.

Вважає, що Договір є недійсним, оскільки був укладений від його імені не уповноваженою ним особою, та нотаріально посвідчено виконуючою обов`язки секретаря Кудрявцівської селищної ради Дайч Галиною Павлівною, з якою він перебував у шлюбі, зареєстрованому 7 листопада 1972 року Улянівською сільською радою Миколаївського району Одеської області за актовим записом № 11, та яка була матір`ю обдарованої особи - ОСОБА_2 , на що вона не мала права відповідно до ч. 1 ст. 22 діючого на той час Закону Української РСР «Про державний нотаріат», а отже відповідно до ч. 6 ст. 22 того ж Закону нотаріальна дія - посвідчення оспорюваного договору - є недійсною.

За таких обставин просить задовольнити позов повністю та визнати зазначений договір дарування недійсним тому, що наявність вищезазначеного договору створює йому перешкоди в здійсненні права власності на житловий будинок.

Ухвалою суду від 04.10.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім того, зазначеною ухвалою від Веселинівської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації витребувано інвентарну справу № 35 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

16 жовтня 2019 року судом було направлено доручення до Міністерства юстиції України через Головне управління юстиції у Миколаївській області про надання правової допомоги (вручення та виклику до суду) для направлення до центрального органу з питань надання міжнародної допомоги у цивільних справах Російської Федерації згідно з Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, оскільки відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: смт. Воргашор в міському окрузі м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, підтримання позовної заяви та розгляд справи за участю представника позивача ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просить задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Коржинський Б.Г. в судовому засіданні суду пояснив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, надав суду відзив (заперечення) на позовну заяву, в якій позов не визнав, стверджує, що договір дарування між сторонами було укладено відповідно до вимог законодавства за ініціативою батька ОСОБА_1 з ціллю отримати безкоштовно у власність від Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області земельної ділянки. Дана земельна ділянка була отримана та оформлена у власність позивача, але потім була ним продана. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, нотаріально посвідченого 11 вересня 1975 року виконавчим комітетом Кудрявцівської сільської ради депутатів трудящих Веселинівського району Миколаївської області та зареєстрованого в книзі запису нотаріальних дій під № 54, ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 22).

3 травня 1977 року на підставі рішення виконкому Кудрявцівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 26 від 19 квітня 1977 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на цей житловий будинок (а.с. 9).

В серпні 2019 року позивачу стало відомо про наявність договору дарування належного йому житлового будинку, посвідченого 25 грудня 1991 року в.о. секретаря Кудрявцівської селищної ради Дайч Г.П. на користь його сина - ОСОБА_2 , який Позивач не підписував та повноважень, щодо його підписання від його імені нікому не надавав.

В судовому засіданні позивач вказав на те, що ОСОБА_5 , яка нотаріально посвідчила оспорюваний Договір дарування, була його дружиною та матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Цей факт визнав і відповідач ОСОБА_2 у своєму Відзиві (запереченні) на позовну заяву.

Окрім того, це підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_5 перебувала з позивачем в шлюбі, зареєстрованому 7 листопада 1972 року Улянівською сільською радою Миколаївського району Одеської області за актовим записом № 11 (а.с. 24, 25), та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Кудрявцівською селищною радою 19 грудня 1975 року на підставі актового запису про народження № 85, згідно з яким ОСОБА_5 була матір`ю, а позивач батьком відповідача ОСОБА_2 (а.с. 26).

Правовідносини щодо укладення договорів дарування на час укладення оспорюваного договору регулювалися Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року, а отже при вирішенні спору суд керується законодавством, чинним на час виникнення правовідносин.

Частиною 3 ст. 244 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року передбачалося, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Статтею 227 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року встановлено, що договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

А отже, відповідно до цих правових норм договір дарування житлового будинку підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню та реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а недотримання цих вимог закону тягло за собою недійсність угоди.

Частинами 5 і 6 ст. 3 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25 грудня 1974 року № 3377-VIII було встановлено, що: «У населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів» та що «Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій».

Згідно з частиною ч. 1 ст. 22 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» від 25 грудня 1974 року № 3377-VIII службові особи виконавчих комітетів не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені своїх чоловіка або дружини, їхніх і своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даного виконавчого комітету Ради депутатів трудящих.

Аналогічні вимоги були закладені в абз. 1 п. 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.76 р. № 1/5.

Згідно з п. 2 цієї ж Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих мали вчинятися головою, заступником голови або секретарем виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих було покладено вчинення нотаріальних дій.

Пунктом 29 Інструкції надавалось право службовим особам виконавчих комітетів посвідчувати угоди, для яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, зокрема, договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування) жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників незалежно від суми договору.

Згідно ч. 6 ст. 22 Закону Української РСР: «Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням установлених цією статтею правил, є недійсними».

Також, згідно з абзацом 4 п. 15 Інструкції нотаріальні дії, вчинені з порушенням установлених у цьому пункті правил, є недійсними.

Аналогічні положення містяться в ст. 9 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (з подальшими змінами), якою передбачено, що нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету» та що нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Статтею 16 ЦК України закріплено право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, також частиною 2 цієї статті встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відносини, пов`язані з даруванням нерухомого майна регулюються Цивільним кодексом України, а також іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ст. ст. 6, 202, 203 ЦК України, правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є дійсним, якщо:

- його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка його вчиняє, має необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасників є вільним і відповідає їх внутрішній волі;

- він вчинений у формі, встановленій законом й спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, оспорюваний Позивачем Договір дарування від 25 грудня 1991 року було нотаріально посвідчено виконуючою обов`язки секретаря Кудрявцівської селищної ради Дайч Галиною Павлівною, яка на той час була дружиною дарувальника та матір`ю обдарованого, а отже не мала права посвідчувати цей правочин (договір).

Крім того, відповідачем Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області суду не надано доказів того, що станом на 25 грудня 1991 року на ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Кудрявцівської селищної ради було покладено обов`язки щодо вчинення нотаріальних дій. Також відповідачем Веселинівською селищною радою суду не надано доказів реєстрації оспорюваного позивачем договору в реєстрі нотаріальних дій Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області.

Відповідно до позиції Верховного суду України, викладеної в п. 16 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13, від 25 травня 1998 року № 15) у разі посвідчення угоди не тим органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР недодержання вимог закону щодо нотаріального посвідчення угод тягне за собою недійсність угоди.

Угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення (ст. 59 ЦК Української РСР).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 220 ЦК України, згідно з якою у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що спірний договір дарування укладений з порушенням вимог законодавства, чинного на час його укладення, а тому наявні підстави для визнання такого договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дарування від 25 грудня 1991 року недійсним, за яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в подарунок житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , нотаріально посвідчений виконуючою обов`язки секретаря виконавчого комітету Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Дайч Н.П. та скасування в реєстрі прав власності на нерухоме майно запису за реєстром № 18 від 17.02.1992 р. про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , підлягають задоволенню.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області та ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір дарування від 25 грудня 1991 року, укладений від ОСОБА_1 , як дарувальника імені, за яким він подарував, а ОСОБА_2 прийняв в подарунок житловий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , нотаріально посвідчений виконуючою обов`язки секретаря виконавчого комітету Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Дайч Н.П. 25 грудня 1991 року.

Скасувати в реєстрі прав власності на нерухоме майно запис за реєстром № 18 від 17.02.1992 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.