ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1895/20Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/981/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1895/20 за апеляційною скаргою Тернопільської міської ради на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 29 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в т.ч. на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , саме: житловий будинок А, підвал Пд., стайня Б, літня кухня В, стодола Г, комора Д, підвал Пд., комора Е, ворота з хвірткою 1, огорожа 2. 17 вересня 2012 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно умов якого заповіла належне їй на день смерті майно йому та ОСОБА_5 , яка своєю заявою відмовилася від спадкування на його користь. Він звертався у нотаріальну контору з приводу успадкування зазначеного майна, однак, йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадкове майно. Вказує, що він є спадкоємцем майна за заповітом та прийняв спадщину, проте, в позасудовому порядку не може її оформити.

Враховуючи наведене, просив позов задоволити та визнати за ним, як спадкоємцем майна за заповітом, право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_4 .

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок А, підвал Пд., стайня Б, літня кухня В, стодола Г, комора Д, підвал Пд., комора Е, ворота з хвірткою 1, огорожа 2, після смерті ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Тернопільська міська рада подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява з доданими до неї документами та судові повістки про дату, час і місце судового засідання, на адресу Тернопільської міської ради не надсилались. Вказує, що суд не зазначив, яким доказами підтверджується, що спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем.

Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала частково та просила рішення суду змінити, виключивши із його мотивувальної частини посилання на те, що Тернопільська міська рада надіслала клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть cерії НОМЕР_2 від 01 серпня 2013 року, що видане Чернихівською сільською радою Зборівського району Тернопільської області (а.с.7).

Померлій належало майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами що АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок А, підвал Пд., стайня Б, літня кухня В, стодола Г, комора Д, підвал Пд., комора Е, ворота з хвірткою 1, огорожа 2 (а.с.10).

17 вересня 2012 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Чернихівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №144, згідно умов якого заповіла належне їй на день смерті майно позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яка своєю заявою відмовилася від спадкування на користь позивача (а.с.9, 13).

Відповідно до довідки №478 від 11 серпня 2020 року, виданої виконуючим обов`язки старости сіл Чернихів, Глядки, Плесківці Тернопільської міської ради Татарин Б.А. вбачається, що ОСОБА_3 проживав без реєстрації зі своєю матір`ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в одному житловому будинку в АДРЕСА_1 . Зазначено, що вони вели спільне господарство (а.с.12).

Як вбачається із листа про роз`яснення щодо порядку спадкування від 17 вересня 2019 року №193/01-16, виданого приватним нотаріусом Зборівського районного нотаріального округу, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, оскільки не надано оригіналів документів про право власності на спадкове майно (а.с.17).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша та третя статті 1268 ЦК України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам.

У відповідності до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з сином ОСОБА_3 . Останні вели спільне господарство, що дає підставу вважати позивача таким, що прийняв спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини позивач проживав із спадкодавцем.

При цьому позивач, як спадкоємець за заповітом, після смерті матері звернувся до приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно.

У відповідь на заяву позивача отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 вересня 2020 року, оскільки не надано оригіналів документів про право власності на спадкове майно. Рекомендовано звернутися до суду.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регулюється розділом II вказаного Порядку.

Згідно з підпунктом 3.21 пункту 3 глави 10 розділу II цього Порядку спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Водночас підпунктом 3.22 цього ж пункту передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Отже, вказана вище довідка № 478 від 11 серпня 2020 року є належним та допустимим доказом прийняття позивачем спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті матері.

Колегія суддів вважає правильний висновок суду про те, що позивач є спадкоємцем майна згідно заповіту і прийняв спадщину, до нього правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина).

З врахуванням вищевикладених обставин справи, на даний час позивач є спадкоємцем спірного майна, та оформити свої права в інший спосіб немає можливості, апеляційний суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що судом помилково взято до уваги заяву № 479/012 від 11 серпня 2020 року, яка видана виконуючим обов`язки старости сіл Чернихів, Глядки, Плесківці Тернопільської міської ради про визнання позову та розгляд справи без участі представника відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що виконуючий обов`язки старости наділений повноваженнями представника Тернопільської міської ради.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що необхіно виключити з мотивувальної частини рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року посилання на те, що «представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності», як помилкове.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року посилання на те, що «представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності», як помилкове.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 22 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді