ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/4825/18
Провадження № 22-ц/4820/393/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта, відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Босюка В.А. від 25 листопада 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року, ОСОБА_2 , звертаючись із цим позовом до відповідачів, зазначала, що 29.09.2012 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина на приміщення аптеки по АДРЕСА_1 , приміщення аптечного кіоску по АДРЕСА_2 , земельну ділянку під забудову по АДРЕСА_3 площею 0,10 га, земельну ділянку на території колишньої Городищенської (Судилківської) сільської ради Шепетівського району площею 1,9872 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, які належали ОСОБА_5 ще до реєстрації їхнього шлюбу.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є вона та діти спадкодавця від першого шлюбу, який був розірваний 08.01.2009 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що відповідачі не бажають зареєструвати свої спадкові права, просила визнати за нею як спадкоємицею першої черги за законом право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 на 1/3 частину всіх об`єктів нерухомості.

Крім того, за час їхнього шлюбу 06.12.2013 року ОСОБА_5 набув право власності на будівлю аптеки по АДРЕСА_4 , тому просила визнати вказане приміщення спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 3/6 частин будівлі аптеки як її частку в праві спільної сумісної власності та на 1/6 частину вказаної аптеки в порядку спадкування.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.05.2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_4 .

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 25.11.2019 року за заявою позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання права власності на частку у приміщенні аптеки АДРЕСА_1 , та в приміщенні аптечного кіоску по АДРЕСА_2 .

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

1/6 частину будівлі аптеки по АДРЕСА_4 ,

1/6 частину земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 010150133, для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 ;

1/3 частину земельної ділянки загальною площею 1,9872 га, кадастровий номер :04:047:0011, для ведення особистого селянського господарства на території колишньої Городищенської (тепер Судилківської) сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить частково скасувати рішення суду та постановити нове, яким визнати будівлю аптеки по АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 3/6 приміщення цієї аптеки як її частку в праві спільної сумісної власності, а також в порядку спадкування - на 1/6 частину приміщення цієї аптеки; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на 1/3 земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,10 га. під кадастровим номером 010150133, вартість якої становить 141 649 грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Вказана земельна ділянка була набута у власність ОСОБА_5 в порядку безоплатної приватизації землі і не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю спадкодавця, в зв`язку з чим позивач має право не на 1/6, а на 1/3 цієї земельної ділянки в порядку спадкування.

Будівля аптеки по АДРЕСА_4 загальною площею 54,3 кв.м. була набута у власність під час шлюбу. Право власності спадкодавця зареєстроване 06.12.2013 року і ніким не оспорене, а тому на нього поширюється режим спільної сумісної власності.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід частково скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 08.01.2009 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

29.09.2012 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з позивачкою ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на приміщення аптеки по АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_3 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку площею 1,9872 га, розташовану за межами населених пунктів Городищенської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, призначену для ведення особистого селянського господарства.

Спадкоємцями першої черги за законом є позивач ОСОБА_2 як дружина померлого та діти спадкодавця відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Сторони у встановленому порядку прийняли спадщину, звернувшись до Шепетівської міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа №291/2015.

На підставі заповіту ОСОБА_5 від 10.06.2011 року позивач 13.06.2016 року оформила спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 0,10 га кадастровий номер 010150133, приватизована ОСОБА_5 в період шлюбу з ОСОБА_4 , а отже, є спільною сумісною власністю подружжя. Тому до складу спадщини входить тільки 1/2 частина цієї ділянки, за позивачем слід визнати право власності на 1/6 її частину. Приміщення аптеки по АДРЕСА_4 було придбано ОСОБА_5 у 2003 році, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , тому позивач має право в порядку спадкування на 1/6 його частину.

Доводи апеляційної скарги щодо набуття спадкодавцем приміщення аптеки у період шлюбу з позивачкою і право останньої на 4/6 частини цього майна є безпідставними.

Так, за змістом статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При визначенні розміру частки дружини та чоловіка у спільному майні подружжя вважається, що частки кожного з подружжя є рівними, як це закріплено у нормі статті 70 СК України.

За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції правильно встановив, що приміщення аптеки загальною площею 32,5 кв.м по АДРЕСА_6 було придбано ОСОБА_5 на підставі біржової угоди купівлі-продажу майна від 21.01.2003 року у держави в особі Міністерства транспорту України. ОСОБА_5 24.01.2003 року Шепетівським БТІ видано реєстраційне посвідчення на вказане приміщення.

На підставі містобудівних умов та обмежень, виданих відділом містобудування та архітектури 30.11.2012 року ОСОБА_5 проведено реконструкцію цього приміщення шляхом зведення прибудови. В результаті реконструкції на будівлю аптеки загальною площею 54,3 кв.м ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.12.2013 року.

Ці обставини цілком підтверджуються повідомленням КП «Шепетівське БТІ» № 196 від 20.02.2019 року, копією біржової угоди купівлі-продажу від 21 січня 2003 року, реєстраційного посвідчення, декларацією про початок виконання будівельних робіт, техпаспортом на будівлю (а.с.125-130).

Апелянт не довела, що спадкодавець ОСОБА_5 на час смерті володів на праві власності ще й будівлею аптеки по АДРЕСА_7 .

В свою чергу факт зміни нумерації вказаної будівлі на АДРЕСА_4 , підтверджується витягом з рішення виконкому Шепетіської міської ради № 88 від 21.04.2005 року.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Позивач не представила жодних доказів на підтвердження збільшення вартості будівлі аптеки в результаті її реконструкції та істотність такого збільшення, відтак відсутні підстави для визнання цього об`єкта нерухомості (чи його частини) спільною сумісною власністю її та спадкодавця.

Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, вказуючи, що до складу спадщини входить Ѕ частина земельної ділянка площею 0,10 га кадастровий номер 010150133, оскільки вона приватизована ОСОБА_5 в період шлюбу з ОСОБА_4 , і є спільною сумісною власністю подружжя, суд припустився помилки.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Верховного Суду України у пункті 18-2 постанови Пленуму від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Згідно зі статтею 57 СК України (у редакції, чинній на момент отримання спадкодавцем у власність внаслідок приватизації цієї земельної ділянки) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, аналіз законодавства, чинного на момент отримання спадкодавцем спірних земельних ділянок у власність внаслідок приватизації, хоч і придбані під час шлюбу, були особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 12 червня 2012 року.

Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2001 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

У справі, що переглядається, встановлено, що спірна земельна ділянка була набута спадкодавцем (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 124588 від 14.03.2007 року) на підставі рішення Шепетівської міської ради № 13 від 22.02.2007 року, а отже, не належала до спільної сумісної власності подружжя, а були особистою власністю спадкодавця внаслідок безоплатної передачі її із земель комунальної власності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані положення закону та обставини справи не звернув уваги, допустив неправильне тлумачення вказаних норм матеріального права.

З врахуванням наведеного земельна ділянка площею 0,10 га кадастровий номер 010150133 входить до кола спадкового майна, і за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування на 1/3 частину цієї ділянки, у зв`язку з цим оскаржуване рішення в частині визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки слід змінити.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює перерозподіл судових витрат.

Отже, підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 580,44 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року в частині визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 010150133, та розподілу судових витрат змінити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 010150133, що розташована по АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 580,44 грн. понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

А.М.Костенко