Справа № 127/9789/19
Провадження № 22-ц/801/58/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуСправа № 127/9789/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.

розглянувши апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року,ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Антонюком В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області (далі - РСЦ МВС у Вінницькій області), Управління Служби безпеки України в Одеській області (далі - УСБУ в Одеській області), Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 16.11.2018 №6450/18/004161, укладеного з ПП Каролінні, набула у власність транспортний засіб Lexus ES 350, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль до цього належав громадянину ОСОБА_2 та був переданий ним на реалізацію ПП «Каролінні» відповідно до договору комісії від 16.11.2018 року №6450/18/004161.

Позивач вказує, що тривалий час автомобілем не користувалась, однак згодом вирішила перереєструвати його на себе. 26.03.2019,звернувшись до територіального сервісного центру №0541 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області для вирішення цього питання, вона отримала відмову у перереєстрації автомобіля, оскільки в базі даних міститься заборона на проведення з ним реєстраційних операцій, яка накладена на підставі листа СВ УСБУ в Одеській області від 02.07.2010 №65/16/1/3692.

ОСОБА_1 зазначає, що з інформації , яка зазначена в листі слідчого відділу управління Служби безпеки України в Одеській області від 16.07.2018 №65/16/5312 та 30.07.2018 №65/16/5585 слідує, що в даному підрозділі відсутня інформація про наявні кримінальні провадження, де б спірний автомобіль фігурував, як доказ. Також в листі Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2018 зазначено, що судом не розглядалось клопотання про накладення арешту на спірний автомобіль в межах кримінального провадження №0000028.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна відсутня жодна інформація щодо обтяжень на автомобіль Lexus ES 350.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач РСЦ МВС у Вінницькій області подав до суду відзив на позов, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість зазначених позивачем обставин та заявлених до нього вимог, просить закрити провадження у справі. Зазначає, що регіональний сервісний центр не може самостійно прийняти рішення щодо скасування накладених правоохоронними органами обмежень, оскільки лише вносить відповідну інформацію до наявних баз даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо накладення чи скасування арештів, обмежень на проведення реєстраційних операцій за відповідним рішенням суду чи постанови державного виконавця.

Відповідач УСБУ в Одеській області також подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що Служба безпеки України в Одеській області є неналежним відповідачем, оскільки кримінальне провадження №0000028 прокуратурою Одеської області направлено за підслідністю до Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області. Крім того заборона щодо автомобіля позивача накладалася в порядку КПК України, тому у випадку, якщо зазначене кримінальне провадження триває, зняття такої заборони може відбуватися в порядку кримінального судочинства.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в розпорядженні майном - автомобілем Lexus ES 350, 2008 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , шляхом скасування заборони на проведення реєстраційних операцій з даним транспортним засобом без погодження з СВ УСБУ в Одеській області, що накладена на підставі листа СВ УСБУ в Одеській області від 02.07.2010 року № 65/16/1/3692.

Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись з рішенням суду відповідач УСБУ в Одеській області подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права , на невідповідність висновків суду обставинам справи , відповідач просив рішення скасувати, а провадження у справі закрити.

Одним із головних доводів апеляційної скарги зазначено те, що суд розглянувши справу не врахував, що цивільні правовідносини між позивачем та відповідачем УСБУ в Одеській області не існували, оскільки УСБУ в Одеській області відносно автомобіля здійснювало свої функції, як орган досудового розслідування в порядку КПК. Даний спір повинен розглядатись в порядку КПК України, оскільки скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним кодексом.

В свою чергу позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На апеляційну скаргу відповідач РСЦ МВС у Вінницькій області також подав відзив, в якому зазначає він не наділений повноваженнями приймати рішення про накладення обтяжень на майно та його скасування, а тільки вносить зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на підставі постанов слідчих або судових рішень.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2018 № 6450/18/004161, укладеного з ПП «Каролінні», придбала транспортний засіб марки Lexus ES 350, VIN код НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль належав громадянину ОСОБА_2 та був переданий ним на реалізацію ПП Каролінні відповідно до договору комісії від 16.11.2018 року №6450/18/004161 (Т.1а.с. 6-7).

Листом ТСЦ 0541 від 28.03.2019 року №31/2/0541/1159 позивача було проінформовано про те , що на даний автомобіль накладено обмеження у частині заборони на проведення реєстраційних операцій з транспортним засобом без погодження з СВ УСБУ в Одеській області (транспортний засіб є доказом по кримінальній справі) (Т.1а.с. 12).

Зі змісту доповідної записки від 16.05.2019 №65/16/3279 старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Одеській області слідує, що здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000028 від 23.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за матеріалами кримінальної справи № 811, порушеної Головним слідчим управлінням СБУ 01.12.2009 за обставинами привласнення службовими особами ТОВ «Авторай» та ВАТ КБ «Надра» чужого майна в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування кримінальної справи № 811, у 2010-2011 роках, слідчим відділом УСБУ в Одеській області накладалось обмеження на відчуження та вчинення реєстраційних дій щодо ряду автомобілів, в тому числі на автомобіль марки Lexus ES 350(Т.1 а.с. 63).

Кримінальне провадження №0000028 прокуратурою Одеської області направлено за підслідністю до Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, а згодом передано за підслідністю до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Дані обставини підтверджуються листом Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області (Т.1а.с. 89).

Згідно інформації щодо наявних обтяжень, автомобіль Lexus ES 350, що належав ОСОБА_2 , є речовим доказом по кримінальній справі , на який накладено заборону по проведенні реєстраційних операцій (Т.1 а.с. 19).

Як вбачається з листа Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області №39/8353 від 16.07.2019 по кримінальному провадженню №0000028 триває досудове розслідування та проводяться слідчі (розшукові) дії з метою встановлення осіб, які скоїли даний злочин та збираються докази для подальшого прийняття рішення щодо можливості притягнення їх до кримінальної відповідальності. (Т.1а.с. 118).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідно до Конвенції про захист прав і основоположних свобод право власності є непорушним, закон гарантує власнику право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивач не є учасником кримінального процесу, так як ОСОБА_1 не визнано потерпілою, транспортний засіб не визнано речовим доказом у кримінальній справі, тому відсутні правові підстави для обмеження позивача у здійсненні її права власності на автомобіль.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Ч. 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Як вбачається із матеріалів справи заборона проведення реєстраційних операцій з автомобілем Lexus ES 350 була накладена під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі статті 126 КПК України 1960 року в редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії.

Частиною шостою статті 126 КПК України 1960 року, визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Проте нормами КПК України 1960 року не було визначено процесуального порядку скасування арешту майна за зверненням осіб, які не є учасниками кримінального провадження.

Разом з тим відповідно до статті 174 КПК України 2012 року (у чинній редакції) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Після набрання чинності КПК України від 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивач мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, а саме те, що питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Оскільки кримінальне провадження у справі, у якій накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація) щодо автомобіля триває, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Згідно з ч. 4 ст. 21 КПК України здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України від 2012 року передбачено право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Таким чином, скасування арешту або іншого обмеження, які були накладені за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Таку правову позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №755/6685/16-ц; від 23.05.2018 у справі № 569/4374/16-ц; від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц та від 07.11.2018 у справі №296/8586/16-ц.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, зазначеного не врахував, не дав правової оцінки тій обставині , що кримінальне провадження у справі, в рамках якої накладено заборону на проведення реєстраційних операцій з автомобілем Lexus ES 350 триває, справа не передана до суду та зробив неправильний висновок про вирішення спору у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що оскільки заборона на проведення реєстраційних дій щодо автомобіля була накладена в рамках кримінальної справи, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц (провадження № 14-325цс16).

Суд першої інстанції не врахував вказані вище положення чинного законодавства України та помилково, всупереч вимогам ст. 19 ЦПК України вважав, що спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст.255, 374, 377, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, Управління Служби безпеки України в Одеській області, Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 січня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало