28.08.2020
Справа № 642/3832/20
Провадження № 4-с/642/24/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Гримайло А.М.,

за участі секретаря - Самотой В.С.,

представника скаржника, адвоката - Бикової О.Ю.,

представників Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова СМУ МЮ - Ізотова П.П., Лисакова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Бикової О.Ю. на дії Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції, стягувач: АТ «Харківобленерго» про визнання неправомірними дій та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, суд -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 представник скаржника, адвокат Бикова О.Ю. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із скаргою на дії Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова СМУ МЮ (м.Харків) з відкриття виконавчого провадження 62546402 та 62572528 та просила скасувати зазначені постанови, мотивуючи тим, що останні були винесені з порушенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки органу ДВС було достовірно відомо, що боржник ОСОБА_1 не має жодного відношення до зазначеної у виконавчому листі адреси: АДРЕСА_1 , бо вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що належить до території обслуговування Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Таким чином, виконавчий документ було пред`явлено не за місцем виконання рішення.

Державний орган виконавчої служби при відкритті виконавчого провадження не перевірив належне місце реєстрації, проживання, роботи та місцезнаходження майна ОСОБА_1 та в порушення п.3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень не повернув виконавчий документ стягувачу, у зв`язку з тим, що адреса проживання боржника відрізняється від адреси зазначеної у виконавчому документі.

Виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, а отже, постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 62546402 та №62572528 є результатом протиправних дій виконавчого органу, а з огляду на це й інші постанови, що винесені у зазначеному виконавчому провадженні є незаконними і такими, що підлягають скасуванню.

У зв`язку з цим представник скаржника просить:

Визнати протиправними дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з відкриття виконавчого провадження ВП 62546402 та ВП 62572528 та скасувати :

постанову про відкриття виконавчого провадження 62546402;

постанову про відкриття виконавчого провадження 62572528.

Визнати протиправними дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з вчинення дій за виконавчими провадженнями ВП 62546402 та ВП 62572528 поза межами території, на яку поширюються їхні функції.

Судові витрати, в тому числі витрати на допомогу адвоката, покласти солідарно на стягувана та Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

В судове засідання представник скаржника з`явилася, скаргу підтримала, надала суду письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи.

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Харків) Ізотов П.П. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, надав суду письмовий відзив на скаргу, який міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні державний виконавець посилається на той факт, що виконавче провадження відкрито за місцем проживання боржника, яке зазначено у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3 . Крім того, встановлення місця реєстрації боржника, чи будь які інші дії державний виконавець уповноважений виконувати лише після відкриття виконавчого провадження. Посилання скаржника на те, що органу державної виконавчої служби достовірно відомо, що боржник ОСОБА_1 не має відношення до зазначеної адреси, бо вона з 2015 року має багато судових процесів за участю представників Холодногірського ВДВС вважає необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності, бо державний виконавець здійснює повноваження в рамках конкретного виконавчого провадження.

Крім того в судовому засіданні, представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) державний виконавець Лисаков Є.С. наполягав на тому, що відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. На підставі чого вважав вимоги представника про визнання протиправними дій саме органу ДВС, а не державного виконавця, такими що не відповідають вимогам цивільно процесуального законодавства. А також вважав, що представником скаржника не доведено, за захистом якого саме права чи інтересу звернувся скаржник до суду, на підставі яких належних та допустимих доказів представник скаржника зробила висновок, що виконання судового рішення, начебто не за визначеним місцем його виконання та іншим органом державної виконавчої служби порушує права ОСОБА_1 як боржника у зазначеному виконавчому проваджені.

Представник АТ «Харківобленерго» в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст.ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, відзив та письмові пояснення, приходить до наступного.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.

У силу статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноваженень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», можна дійти висновку, що стадія примусового виконання судового рішення є невід`ємною частиною відновлення прав особи із застосуванням судової процедури, відповідно до якої стягувач має сподіватись на фактичну реалізацію своїх прав згідно із юридично закріпленим змістом впродовж чітко регламентованого строку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст.7 даного Закону державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому Законом.

Відповідно до ч.3 ст.8 цього ж Закону працівник органу державної виконавчої служби користується правами і виконує обов`язки, передбачені Законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковість виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавче.

Сукупність даних засад, а безпосередньо законність є вимогою суворого і неухильного додержання, точного й однакового виконання і правильного застосування законів і підзаконних нормативно-правових актів органами державної влади, їх посадовими особами.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст.26 Закону України Закону України «Про виконавче провадження»).

15 липня 2020 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла заява АТ «Харківобленерго» про прпимусове виконання виконавчі листи №642/8198/19 видані 22.05.2020 року Ленінським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за споживану електроенергію в розмірі 5182,80 грн. та стягнення судового збору у розмірі 1921,00 грн.

16 липня 2020 року керуючись ст.3, 4, 24, 25, 26, 27, 28 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62572528, та №62546402 копії якої направлено сторонам.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану.

Так, право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

В той же час положенням ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право, а не обов`язок стягувача зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, та наказу Міністерства юстиції України від 01.06.2020 р. N 1825/5, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Зі змісту пред`явлених до примусового виконання виконавчих листів виданих 22.05.2020 р. Ленінським районним судом м.Харкова по справі №642/8198/19 вбачається зазначення адреси місця проживання боржника ОСОБА_1 , саме: АДРЕСА_3 .

Так при пред`явленні стягувачем АТ «Харківобленерго» зазначених виконавчих документів до органу державної виконавчої служби в заяві не зазначались відмінності в адресі чи інших відомостей, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення та визначені місця виконання або підвідомчості.

29 липня 2020 року до відділу виконавчої служби надійшла заява стячгувача АТ «Харківобленерго» про повне погашення боржником ОСОБА_1 заборгованості за виконавчими листами №642/8198/19.

30 липня 2020 року керуючись п.9 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем Ізотовим П.П. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №62572528, копію якої направлено сторонам.

04 серпня 2020 року керуючись п.9 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем Халєєвим Т.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №62572528, копію якої направлено сторонам.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Таку скаргу може бути подано відповідно до положень ст. 449 ЦПК України, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.[…] Так, виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина друга стаття 15 Закону № 1404-VIII), а розподіл грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) відповідно до положень статей 45, 46 цього Закону здійснюється у встановленій черговості вже після їх стягнення з боржника.»

Така позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 641/7824/18 від 22.04.2020 року.

Представник скаржника, адвокат Бикова О.Ю. в своїй скарзі не вказала, за захистом якого саме права чи інтересу звернулася до суду, на підставі яких доказів та норм матеріального права обґрунтовується, що виконання судового рішення у справі № 642/8198/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» заборгованості в розмірі 5182,80 грн. та судового збору в розмірі 1921,00 грн, яке набрало законної сили, на її думку не за визначеним місцем його виконання та іншим органом державної виконавчої служби порушує права ОСОБА_1 як боржника у зазначеному виконавчому проваджені.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, скаржник не обґрунтував порушення його прав з огляду на обов`язковість виконання судових рішень, не зазначив, які його права чи свободи порушені діями якого державного виконавця чи якою посадовою особою органу при виконанні виконавчих листів № 6428198/19.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, оскільки в ході розгляду справи не було встановлено фактів протиправних дій державного виконавця, оскаржувані дії відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.451 ЦПК України суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги.

Крім того, саме формулювання прохальної частини скарги не конкретизує дії якого саме державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби скаржник вважає протиправними, а само по собі оскарження дій органу ДВС не передбачено діючим цивільно процесуальним законодавством.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 259-261, 447-451 ЦПК України, ст.4, 8, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ), адвоката Бикової О.Ю. на дії Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Харків, вул.Москалівська 58), стягувач: АТ «Харківобленерго» (м.Харків, вул.Плеханівська 149) про визнання неправомірними дій та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали виготовлено 28 серпня 2020 року.

Суддя А.М.Гримайло