Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 652/904/18

провадження № 61-21455св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Штефан Дмитро Юрійович,

відповідач - асоціація фермерських господарств «Ольвія» Високопільського району Херсонської області,

третя особа - державний реєстратор Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області Величко Юлія Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області у складі судді Дригваль В. М. від 05 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду у складі колегії суддів: Чорної Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В. від 08 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до асоціації фермерських господарств «Ольвія» Високопільського району Херсонської області (далі - АФГ «Ольвія»), третя особа - державний реєстратор Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області Величко Ю. Ю., про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки площею 4,39 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Заріченської сільської ради Високопільського району Херсонської області. Вказана земельна ділянка перебувала у користуванні АФГ «Ольвія» на підставі договору оренди від 27 березня 2008 року, зареєстрованого 31 березня 2008 року в установленому законом порядку. Строк дії договору до 31 січня 2018 року.

У період строку дії вказаного договору, нею та АФГ «Ольвія» 01 березня 2017 року був підписаний новий договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі речових прав 18 квітня 2017 року № 20334475.

Позивач просить визнати недійсним договір оренди від 01 березня 2017 року, оскільки він укладений до припинення дії попереднього договору оренди від 27 березня 2008 року, тому суперечить приписам змісту статей 18, 20 Закону «Про оренду землі», частині першій статті 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право номер 20334475.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладені договору оренди землі у 2008 році не вимагалося законодавством реєстрації права на оренду землі, єдиною вимогою на момент укладення договору від 27 березня 2008 року була лише державна реєстрація самого договору оренди, а тому враховуючи, що спірний договір укладений після 01 січня 2013 року, а саме 01 березня 2017 року, тому при звернені відповідача до державного реєстратора, останнім було зареєстровано його право на оренду землі на підставі договору оренди у новій редакції, який засвідчений власним підписом позивача, а тому у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації права на оренду земельної ділянки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє Штефан Д. Ю. , залишено без задоволення, рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки станом на час укладання договору оренди землі від 01 березня 2017 року сторони відповідно до вимог статей 638, 639 ЦК України у письмовій формі погодили істотні умови щодо продовження строку його дії та збільшення розміру орендної плати, виконання за яким в частині обумовлених змін оплати позивач прийняла від орендаря впродовж тривалого часу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент укладання спірного договору була у належній формі та з додержанням, визначених статтею 203 ЦК України необхідних для чинності договору умов, виявлена воля власника земельної ділянки на його укладання, а тому відсутні встановлені статтею 215 ЦК України підстави недійсності такого правочину.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що правові наслідки, які передбачались договором оренди землі від 01 березня 2017 року, не могли настати з причини того, що на час укладення та реєстрації вказаного договору, не був припинений та діяв договір оренди землі від 27 березня 2008 року, який було зареєстровано 31 березня 2008 року, термін дії до 31 січня 2018 року. Укладення наступного договору оренди землі можливе лише після припинення дії попереднього договору оренди землі. Реєстратор не перевірив факт існування права оренди на земельну ділянку, належну позивачу, допустивши подвійну реєстрацію права оренди. Крім того, судом не надано належної правової оцінки змісту довіреності № 16 від 06 вересня 2016 року, за якою ОСОБА_3 зареєструвала спірний договір оренди, однак таких повноважень остання не мала. ОСОБА_3 була уповноважена лише на дії, спрямовані на присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки позивачу та не була уповноважена на інші дії. Також судами не враховано, що позивач не бажала продовження договірних відносин із відповідачем, про що надіслала йому відповідне повідомлення у 2017 році, яке останнім було отримано. Не застосовано до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У січні 2020 року АФГ «Ольвія» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що волевиявлення та намір на укладення договору оренди землі від 01 березня 2017 року позивач засвідчила своїм підписом, погодивши при цьому з усіма істотними умовами договору на момент його підписання. Посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 652/904/18 з Високопільського районного суду Херсонської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2020 року цивільну справу № 652/904/18 призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4, 39 га, кадастровий номер :04:016:0036, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області.

27 березня 2008 року між ОСОБА_1 та АФГ «Ольвія» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, терміном на 10 років, із зазначенням виду орендної плати не менше 1,5% грошової оцінки земельної ділянки, що на час укладення договору становила у грошовому виразі 613,71 грн; у товарній формі: зерно продовольче - 500 кг; зерно фуражне - 1100 кг; олія соняшникова - 15 кг; січка - 1 причіп, відробіткова: оранка присадибної земельної ділянки до 0,50 га.

Вказаний договір був зареєстрований у Високопільському районному відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 31 березня 2008 року за № 4АА71900083.

У подальшому, 01 березня 2017 року між ОСОБА_1 та АФГ «Ольвія» було укладено договір оренди землі вищевказаної земельної ділянки, терміном на 10 років, із зазначенням виду орендної плати не менше 3% грошової оцінки земельної ділянки, що на час підписання договору становила у грошовому виразі в сумі 4053,23 грн; у товарній формі: зерно продовольче - 600 кг; зерно фуражне - 2400 кг; олія соняшникова - 30 кг; січка - 1 причіп, або 100 тюків, або 250 грн, відробіткова: оранка присадибної земельної ділянки до 0,50 га та ритуальні послуги - 1000 грн, транспортні послуги, риття могили або грошова компенсація.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Як убачається з позовної заяви, недійсність договору оренди землі від 01 березня 2017 року позивач пов`язує із тим, що договір укладений всупереч встановленого порядку визначеного Законом України «Про оренду землі», під час дії попереднього договору оренди від 27 березня 2008 року, дія якого завершується 31 січня 2018 року.

Встановлено, що договір оренди від 27 березня 2008 року діяв у строк до 31 січня 2018 року ( з врахуванням дати його реєстрації), між тим ж самими сторонами був укладений новий довір оренди земельної ділянки 1 березня 2017 року. Звернувшись до суду з позовом, позивачка не заперечувала свого волевиявлення на укладення нового договору оренди, його підписання тощо.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обгрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 5 ЦПК України), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту того, що спірний договір оренди землі від 01 березня 2017 року вчинений без додержання умов та процедур, передбачених Законом України «Про оренду землі», ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому підстав вважати, що оспорюваний правочин порушує права позивача немає. Відповідач, як орендар земель сільськогосподарського призначення, після укладення договору з дотриманням процедури та порядку, передбаченому законом, може розумно покладатись на передбачуваність і сталість поведінки орендодавця, тоді як позивач, укладаючи договір, у тому числі, приймаючи виконання умов в частині збільшеного розміру орендної плати із 2017 року, заперечує умови строку його дії у підписаному нею договорі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судове рішення

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 05 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун