ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Харків

Справа №644/7976/18

Провадження №22-ц/818/3321/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2020 року, постановлену суддею Зябровою О.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03.02.2020 року вищевказану позовну заяву залишено без розгляду з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

07.02.2020 року адвокат Чехова О.О. - представник відповідача ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі на оплату правничої (правової) допомоги в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2020 рокузаяву адвоката Чехової О.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 10000 гривень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у стягненні судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що належних доказів, які б підтверджували надання відповідачу правової допомоги адвокатом не надано. Зазначав, що відповідач не вказав, які саме необгрунтовані дії позивачем були здійснені в ході розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений законом строк до суду не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, взяв до уваги види правової допомоги, що були надані відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Чехова О.О., а саме: консультування клієнта з правових питань у зазначеній цивільній справі 1400 грн.; підготовка клопотання про повернення позовної заяви 1000 грн.; клопотання про долучення доказів -1000 грн.; перебування в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова по справі №644/7976/18 04.07.2019 р. 1200 грн.; ознайомлення з матеріалами зазначеної цивільної справи 1000 грн.; перебування в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова по справі №644/7976/18 18.12.2019 р. 1200 грн.; підготовка заяви про стягнення судових витрат 500 грн.; перебування в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова по справі №644/7976/18 23.01.2019 р. 1200 грн.; підготовка заяви про розгляд без участі та про залишення позову без розгляду 500 грн. Загальна вартість вищевказаної правової допомоги склала 10000 грн.

Однак, апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно доп.3ч.1ст. 257 ЦПКУкраїни, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 , виходив з того, що поведінка позивача під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань про відкладення розгляду справи, що спричинило розгляд судом справи понад строки, визначені ЦПК України. Також зазначив, що судові засідання по справі не відбувались у своїй більшісті через неявку позивача та відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності.

07.02.2020 року адвокат Чехова О.О. - представник відповідача ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про судові витрати щодо стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат на правничу (правову) допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних зрозглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст.142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Апеляційний суд, проаналізувавши процесуальні дії сторони позивача у цій справі, вважає що посилання на необґрунтованість дій позивача у цій справі є безпідставними. Також суд апеляційної інстанції враховує те, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Встановлено, що в судове засідання 06.12.2019 року о 15-00 год. позивач та її представник адвокат Каленська Н.В. не з`явились, доказів належного повідомлення про про день, час та місце розгляду справи матеріали справи не містять; 18.12.2019 року о 14-30 год. позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача адвокат Каленська Н.В. через канцелярію суду надала заяву, з проханням відкласти розгляд справи; 23.01.2020 року о 11-30 год. та 03.02.2020 року о 10-30 год. позивач та її представник адвокат Каленська Н.В. в судове засідання не з`явились.

Встановивши вказані обставини апеляційний суд доходить висновку, що обставини, які свідчать про необґрунтованість дій позивача чи зловживання ним процесуальними правами у цій справі відсутні.

З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, стороною відповідача не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, що виключає можливість для задоволення заяви про їх компенсацію із застосуванням ч.5 ст.142 ЦПК України.

Суд першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали зазначеного не врахував, та дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і постановив ухвалу про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, тоді як рішення у справі по суті спору судом не ухвалювалось і тому питання про ухвалення додаткового рішення в порядку ст.270 ЦПК України взагалі не може бути вирішено в даному випадку.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду скасувати, в задоволенні заяви адвоката Чехової О.О. про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2020 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви адвоката Чехової Ольги Олександрівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на оплату правничої (правовової) допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю. Тичкова

О.М.Хорошевський

повний текст постанови

складено 4 вересня 2020 року