ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Чернівці

Справа № 720/790/20

Провадження №22-ц/822/604/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю - заявник - заступник начальника Новоселицького районного ВДВС П-З МУ МЮ (м. Івано-Франківськ) Єфтеньев Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2020 року у цивільній справі за поданням заступника начальника Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Єфтеньєва Євгена Георгійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, головуючий у І-й інстанції - Павлінчук С.С.

ВСТАНОВИВ:

Новоселицький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Новоселицький РВДВС) у травні 2020 року звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Новоселицькому РВДВС перебуває виконавче провадження за № АСВП 50142213 з примусового виконання виконавчого листа № 824/315/13-а, виданого 13 березня 2013 року Чернівецьким окружним адміністративним судом щодо надання Новоселицькій міжрайонній державній податковій інспекції дозволу на погашення суми податкового боргу 379593,99 грн за рахунок майна ТзОВ «Припрутська пересувна механізована колона № 152», яке перебуває у податковій заставі.

Посилаючись на те, що ГУ ДПС у Чернівецькій області звернулось до них з листом щодо звернення до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, просив подання задовольнити.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2020 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Новоселицький РВДВС подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та задовольнити подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На апеляційну скаргу від учасників справи відзив не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання Новоселицького РВДВС, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не довів, що у боржника, станом на час його звернення з поданням до суду, відсутні грошові кошти чи рухоме майно, за рахунок яких можна було б задовольнити вимоги стягувача. Державним виконавцем не надано інформаційних довідок з Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Національної автоматизованої інформаційної системи Державної автомобільної інспекції МВС України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 14 ЦПК України 2004 року та статті 2 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2013 року Чернівецьким окружним судом у справі № 824/315/13-а задоволено подання Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області Державної податкової служби до ТОВ "Припрутська пересувна механізована колона № 152" про стягнення коштів з рахунків платника податків. Стягнуто кошти за податковим боргом з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків Товариство з обмеженою відповідальністю "Припрутська пересувна механізована колона № 152" у розмірі податкового боргу в сумі 386 230, 64 грн до відповідного бюджету України. На виконання вищезазначеної постанови суду. 13 березня 2013 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

Також встановлено, що 15 лютого 2016 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ Валевського О.О. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №824/315/13-а від 13 березня 2013 року, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом.

Для погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом державний виконавець просить звернути стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, однак конкретне майно в поданні не зазначено.

Згідно з пунктом першим частини першої, частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно, відповідно до частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Вирішуючи питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому порядку, суд першої інстанції правильно звернув увагу на відсутність у поданні вказівок на конкретну адресу чи кадастровий номер, які ідентифікують майно, на яке слід звернути стягнення. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що державним виконавцем вживалися заходи для виконання судового рішення за рахунок грошових коштів, рухомого майна боржника, і чи перевіряв державний виконавець факт відсутності у боржника - юридичної особи - коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, заявником не надано.

З огляду на викладене, оскільки державним виконавцем не проведено усіх можливих заходів по виконавчому провадженню, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов законного й обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності в матеріалах справи технічної документації на об`єкти нерухомого майна не спростовують висновків суду першої інстанції щодо неможливості ідентифікувати вказане майно. Крім того, з поданих державним виконавцем матеріалів не вбачається, що ним вжито усіх вищезазначених заходів в рамках цього виконавчого провадження, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням наведеного, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 367, 368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новоселицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 вересня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк