Справа № 212/2864/15-ц
У Х В А Л А

09 вересня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., за участю скаржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного виконавця ЛюбкіноїЮ.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії чи бездіяльність державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Любкіної Юлії Олександрівни,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2020 року скаржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з скаргою на дії державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Любкіної Ю.О., у якій просили визнати дії державного виконавця не законними та скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену на підставі рішення суду №212/2864/15-ц від 15.02.2016.

В обґрунтування скарги посилалися на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.02.2016 з них солідарно було стягнуто заборгованість у розмірі 310445,74 грн. на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Про це рішення ОСОБА_1 дізналася у серпні 2019 року, коли не змогла скористатися своєю кредитною карткою через накладення арешту на її рахунки. Пізніше був накладений арешт і на рахунки ОСОБА_2 . Державний виконавець у вересні 2019 року повідомила, що скаржники є боржниками за рішенням суду. У подальшому ОСОБА_1 надала державному виконавцю рішення суду, яким позовні вимоги банку залишено без розгляду, і повідомила, що вони не мають боргу перед банком і просила скасувати арешт, але державний виконавець усно повідомила ОСОБА_1 , що скасує арешт після сплати боржниками виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. На думку скаржників, такі дії виконавця незаконні, оскільки, по-перше, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є боржниками у справи, тобто не існує виконавчого провадження, і не повинно бути ніяких арештів. По-друге, арешт накладений на рахунок, призначений для отримання заробітної плати, таким чином ОСОБА_1 і її сім`я фактично позбавлені можливості розпоряджатися своїми коштами, позбавлена засобів для існування.

Ухвалою суду від 26 червня 2020 року скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

23 липня 2020 року на виконання ухвали суду від 26.06.2020 скаржниками подана уточнена скарга.

Ухвалою від 25.08.2020 скаргу прийнято до розгляду.

03 вересня 2020 року від державного виконавця Любкіної Ю.О. надійшов відзив на скаргу, який у подальшому був уточнений від 09 вересня 2020 року, у якому вона не визнала вимоги скарги, просила відмовити у її задоволенні з наступних підстав. На виконанні у Відділі перебували 2 виконавчих провадження №52030215 та № 52030066 за виконавчим листом № 212/2864/15-ц від 15.02.2016, виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту 310445,74 грн. та судового збору 3104,46 грн. при проведенні виконавчих дій у ВП № 52030215 були винесені постанови: 29.08.2016 про відкриття виконавчого провадження, 17.08.2017 про звернення стягнення на заробітну плату, 16.12.2019 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, 16.12.2019 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку із фактичною сплатою боргу за повідомленням стягувача від 30.08.2019. При проведенні виконавчих дій за ВП № 52030066 були винесені постанови: 29.08.2016 про відкриття виконавчого провадження, 17.08.2017, 08.05.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, 31.07.2019 про арешт рахунків, 03.09.2019 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, 09.12.2019 про закінчення виконавчого провадження з підстав наведених вище. Отже, після закінчення виконавчих проваджень постанови про стягнення витрат та виконавчого збору були виведені в окремі виконавчі провадження відповідно до законодавства, а саме ст.ст. 27, 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» і на теперішній час станом на 03.09.2020 перебувають на виконанні. Крім того, заперечила про скасування арешту, оскільки не надано доказів, що картки боржників використовуються виключно для зарахування заробітної плати; не зазначено у скарзі яку саме постанову державного виконавця просять скасувати; скаржники не вказують на норми закону, які, на їх думку, були порушені державним виконавцем.

03 вересня 2020 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якій вони зазначили, що у квітні 2019 року вони самостійно погасили заборгованість перед банком без втручання державного виконавця, за згодою сторін. 16 січня 2020 року було скасовано заочне рішення суду від 15.02.2016, і копію цього рішення вони надавали державному виконавцю на підтвердження відсутності боргу. Також, посилалися на те, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір можуть бути стягнуті з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово, а, отже, на їх думку, виконавцем було винесено постанову про стягнення збору безпідставно, незаконно у порушення законодавства. Просили задовольнити скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити скаргу, суду пояснила, що у серпні 2019 року дізналася про накладення арешту, оскільки не могла скористатися своїми коштами на кредитній картці ПУМБ, а потім дізналася і про арешт картки Приватбанку, на яку їй приходила заробітна плата. На теперішній час картка Приватбанку закінчила свою дію, і заробітна плата накопичується на підприємстві, де вона працює директором. Іншим шляхом можливо отримувати заробітну плату, але це дуже важко зробити. Про те, що картка призначена для отримання заробітної плати державному виконавцю не повідомляла, а потім закінчилася дія картки. На її думку, рішення суду у квітні 2019 року було виконано добровільно, про що банк повідомив державного виконавця, тобто ніякого примусового виконання не було, а тому і сплачувати виконавчий збір та витрати вона не зобов`язана і вважає незаконним стягнення з неї таких витрат, але з цього приводу до адміністративного суду із позовом не зверталася через юридичну необізнаність. Крім того, зазначила, що про виконавчі провадження і рішення суду не знала, дізналася лише у серпні 2019 року.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав скаргу, просив її задовольнити, пояснив, що у нього була заблокована картка Приватбанку, але набагато пізніше ніж у його дружини, також зазначив про добровільність погашення заборгованості і незаконність стягнення виконавчих витрат та збору.

Державний виконавець Любкіна Ю.О. у судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги з підстав, викладених у її відзиві. Суду пояснила, що арешт був накладений правомірно, оскільки виконання рішення суду було примусове, про те, що рахунок ОСОБА_1 був призначений виключно для отримання заробітної плати їй ніхто не повідомляв, крім того, наголосила на тому, що у своїх постановах про накладення арешту, зазначила про арешт тільки тих коштів, арешт яких не заборонений законом. Також, пояснила, що неодноразово роз`яснювала скаржникам, що якщо вони не згодні з її діями щодо винесення постанови про виконавчий збір, вони мають право звернутися з адміністративним позовом до суду.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи №212/2864/15-ц у обсязі, необхідному для вирішення скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

15 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено заочне рішення, яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту 310445,74 грн. та судовий збір 3104,46 грн. (а.с. 85-86).

29 серпня 2016 року державним виконавцем Довгинцівського ВДВС м. Кривий Ріг відкрито виконавчі провадження № 52030215 та 52030066 на підставі виконавчого листа № 212/2864/15-ц виданого 15.02.2016 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанку» боргу 313550,20 грн. (а.с. 200, 204).

Постановою державного виконавця від 31.07.2019 у ВП № 52030066 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх відкритих рахунках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржників, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_4 (а.с. 205).

30 серпня 2019 року від стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу Довгинцівського ВДВС надійшла заява про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 313550,00 грн. у зв`язку повною оплатою боргу (а.с. 194).

Постановами державного виконавця від 03.09.2019 та 06.10.2019 у ВП № 52030066 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 31355,02 грн. та витрати 69 грн. (а.с. 206-207).

09 грудня 2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням виконавче провадження № 52030066 з примусового виконання виконавчого листа № 212/2864/15-ц виданого 15.02.2016 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 боргу 313550,20 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» - закінчено (а.с. 208).

16 грудня 2019 року державним виконавцем у ВП № 52030215 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу 313550,20 грн. винесені постанови про стягнення виконавчого збору 31355,02 грн. та витрати виконавчого провадження 369 грн. (а.с. 201-202).

В цей же день, 16 грудня 2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням виконавче провадження № 52030215 з примусового виконання виконавчого листа № 212/2864/15-ц виданого 15.02.2016 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 боргу 313550,20 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» - закінчено (а.с. 203).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2020 заочне рішення від 15.02.2016 у справі № 212/2864/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, - скасовано, і в цей же день ухвалою суду за клопотанням позивача позов залишено без розгляду (а.с. 139-140, 142-143).

30 березня 2020 року державним виконавцем Довгинцівського ВДВС винесено 2 постанови про відкриття виконавчих проваджень: № 61670556 на підставі постанови № 52030215 від 16.12.2019 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору та № 61677357 на підставі постанови № 52030066 від 03.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 31355,02 грн. (а.с. 195-196).

02 квітня 2020 року державний виконавцем у ВП № 61670556 своєю постановою наклав арешт коштів боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження тощо у сумі 31724,02 грн. (а.с. 197).

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до статті 5 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем .

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 статті 26 Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 9 статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 59 Закону передбачені підстави для зняття арешту, зокрема отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Судом встановлено, що боржниками фактично виконано судове рішення та стягувачем повідомлено про це державного виконавця 30.08.2019, тобто після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 відповідною постановою від 31.07.2019.

Також, судом встановлено, як з пояснень самих скаржників, так із письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, що рахунок, на який накладений арешт та який відкритий на ім`я ОСОБА_1 , не має спеціального режиму використання, і доказів іншого суду не було надано.

З огляду на такі обставини, державний виконавець мала правові підстав для винесення постанови про накладення арешту, яку мотивувала невиконанням судового рішення, оскільки на час її винесення 31.07.2019 судове рішення, не було фактично виконано і була потреба для забезпечення реального виконання рішення.

У подальшому державним виконавцем у зв`язку з фактичним виконання рішенням суду і сплатою боргу стягувачу, однак враховуючи несплату боржником ОСОБА_1 усіх сум, які підлягали до стягнення, а саме виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, правомірно було закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону і не скасовано арешт коштів боржника.

Отже, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту та в частині відмови у знятті арешту після закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення № 212/2864/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

При цьому суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо добровільного виконання рішення суду у квітні 2019 року без залучення державного виконання, оскільки добровільне виконання рішення відбувається поза межами виконавчого провадження, тоді як ОСОБА_1 фактично було сплачено боргу у квітні 2019 року у межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення.

Що стосується вимог скарги про неправомірність дій державного виконавця з приводу накладення арешту на кошти ОСОБА_2 та незгодою боржників щодо стягнення з них виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні було встановлено, що державним виконавцем був накладений арешт на кошти ОСОБА_2 у зв`язку із виконавчим провадженням, відкритим на підставі постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, тоді як в скарзі оскаржені дії державного виконавця під час здійснення нею своїх повноважень у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду №212/2864/15-ц, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку доводам скаржників у цій частині скарги, так як це виходить за межі вимог цієї скарги.

Більш того, посилання скаржників на неправомірність стягнення з них виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, і як наслідок накладення арешту на кошти, не може бути предметом розгляду справи, оскільки законом передбачена інша правова процедура оскарження таких дій державного виконавця у порядку адміністративного судочинства, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності накладення арешту у іншому виконавчому провадженню та правомірності дій державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з боржників.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не допущена бездіяльність в частині відмови скасувати арешт у виконавчому провадженні з приводу примусового виконання судового рішення №212/2864/15-ц, державний виконавець діяла відповідно до закону, в межах своїх повноважень, права боржників при цьому не було порушено, а тому суд відповідно до вимог ст. 451 ЦПК України відмовляє в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5, 26, 27, 39, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 13, 18, 80, 81, 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії чи бездіяльність державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Любкіної Юлії Олександрівни.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено та підписано 14 вересня 2020 року.

Суддя О. В. Колочко