Номер провадження 2/754/5836/20
Справа №754/9266/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Бойко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Липовецький районний відділ виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про припинення стягнення аліментів у зв`язку з усиновленням дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів у зв`язку з усиновленням дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 15.05.2004 року по 04.10.2007 року. У період шлюбу у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2006 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. 10.06.2011 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . У 2014 році на прохання відповідачки позивач надав нотаріально посвідчену згоду на усиновлення свої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 чоловіком позивачки ОСОБА_4 . Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.08.2014 року усиновлено ОСОБА_4 неповнолітню ОСОБА_3 . На даний час у Відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління знаходиться виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Він звернувся до відповідачки із проханням подати до виконавчої служби заяву про повернення виконавчого листа без виконання, але до цього часу відповідачка таку заяву не подала. Починаючи з 23.08.2014 року позивачу нарахована заборгованість по сплаті аліментів, але він вважає, що з того часу не повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати його обов`язок по утриманню неповнолітньої ОСОБА_5 таким, що припинено; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , яка виникла з 23 серпня 2014 року; повернути без виконання виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 .

У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача, за наявних у справі матеріалів.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 15.05.2004 року по 04.10.2007 року включно.

У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 . На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист.

10.06.2011 року відповідачка ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

У 2014 році позивачем була надана нотаріально посвідчена згода на усиновлення ОСОБА_4 неповнолітньої ОСОБА_3 .

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.08.2014 року неповнолітня ОСОБА_3 була усиновлена ОСОБА_4 , після чого було змінено прізвище та по батькові дитини, а також внесено зміни до актового запису про народження дитини.

На даний час виконавче провадження, що було відкрито Відділом Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за заявою відповідачки, про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини не закрито, позивачу нараховується заборгованість по сплаті аліментів.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд припинити примусове стягнення аліментів, зважаючи на викладені вище обставини.

Відповідно до вимог ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена.

Враховуючи те, що 23.08.2014 року судове рішення про усиновлення неповнолітньої ОСОБА_6 набрало законної сили, суд вважає, що саме з цього часу обов`язок позивача ОСОБА_1 по утриманню неповнолітньої дитини припинено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від періодичних платежів.

Згідно із ст.. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення.

Як встановлено при розгляді справи, з 23.08.2014 року (дати набрання судовим рішенням про усиновлення дитини законної сили) змінилися обставини, при яких позивач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а тому суд вважає, що є всі підстави для звільнення позивача від заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання обов`язку позивача по утримання неповнолітньої дитини припиненим, звільнення позивача від заборгованості за аліментами та повернення виконавчого листа без виконання, а тому приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 197, 232 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Липовецький районний відділ виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про припинення стягнення аліментів у зв`язку з усиновленням дитини - задовольнити.

Визнати обов`язок ОСОБА_1 по утриманню неповнолітньої ОСОБА_5 (у виконавчому листі ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що припинено.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами по утриманню неповнолітньої ОСОБА_5 (у виконавчому листі ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виникла з 23 серпня 2014 року.

Повернути без виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Липовецький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), адреса: Вінницька область, м. Липовець, вул.. В.Липківського, 57.

Повний текст рішення виготовлений 21 серпня 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська