ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року місто Херсон

єдиний унікальний номер справи № 654/4030/19

номер провадження 22ц/819/1042/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Семиженка Г.В.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Гончаренка Антона Юрійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.03.2020 року у складі судді Сіянко В.М. повний текст рішення складено 08 квітня 2020 року в цивільній справі № 654/4030/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з позовом, посилаючись на те, що 01.06.2019 року відповідач отримав від нього в борг кошти в сумі 150000,00 грн зі сплатою 10% щомісячно за користування даними коштами, які зобов`язався повернути до 01.10.2019 року, про що власноручно написав розписку.

Оскільки відповідач кошти не повертає та уникає будь-яких розмов стосовно повернення боргу просив стягнути з нього борг за договором позики у сумі 150000,00 гривень та 60000,00 проценти за користування коштами, відшкодувати понесені ним судові витрати в сумі 10100,00 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 01 червня 2019 року у розмірі 210000 грн, а також стягнуто 10100 грн судових витрат, а всього 220100 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Гончаренко Антон Юрійович, від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм процесуального права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.03.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що позивачем не доведено факту передачі коштів ОСОБА_1 , вказані обставини суд встановив неправильно, що тягне за собою скасування судового рішення та відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Коваленко Вікторія Вікторівна, від імені ОСОБА_2 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Гончаренко А.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав з підстав в ній викладених та пояснив, що ОСОБА_1 у травні 2020 року звернувся до відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, а саме щодо обставин написання ним боргової розписки, на даний час проводиться досудове розслідування.

Позивач ОСОБА_2 його представники, адвокати Волєва О.В. та Коваленко В.В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики від 01.06.2019 року, та оскільки відповідач взятих на себе грошових зобов`язань щодо повернення коштів не виконує, борг не повернув, керуючись положеннями ст. 1048-1049 ЦК України стягнув суму боргу із процентами за користування коштами в розмірах обумовлених договором позики.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на обставинах справи та відповідає закону.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж властивості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже за своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що 01.06.2019 року сторони уклали договір позики у простій письмовій формі, за умовами якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути отриманні у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 150000,00 гривень зі сплатою 10% щомісячно.

На підтвердження факту укладення договору позики та отримання відповідачем грошових коштів позивачем ОСОБА_2 надано розписку, оригінал якої залучено до матеріалів справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, ОСОБА_1 заперечуючи проти заявленого позову, посилаючись на те, що складена ним 01.06.2019 року боргова розписка про отримання 150000,00 гривень зі сплатою 10% щомісяця була складена ним під тиском і мала безгрошовий характер, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили наведені обставини. Вимоги щодо недійсності боргової розписки відповідачем не заявлені.

Таким чином, суд першої інстанції надавши оцінку наданим сторонами доказам на підтвердження їх доводів та заперечень дійшов правильного висновку про наявність боргового зобов`язання відповідача, викладеного у складеній ним розписці від 01.06.2019 року, та встановивши факт невиконання позичальником вимог позивача щодо повернення отриманих коштів правомірно на підставі ст.ст.1048-1049 ЦК України стягнув з відповідача борг в розмірі 210000,00 гривень.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував грошей від позивача, є неприйнятними, оскільки надана суду розписка, написання якої відповідачем не спростовується є підтвердженням як укладення договору позики так і факту передачі коштів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом цивільно процесуального законодавства, а саме щодо відсутності технічного запису судових засіданнь не призвели до ухвалення неправильного у справі рішення.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на час розгляду апеляційної скарги відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б давали підстави дійти висновку про неправильність судового рішення у справі.

Колегія суддів зауважує, що оспорення договору позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, має певні осбливості, визначені положенням ст.1051 ЦК України, за якою якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. А тому посилання апелянта на свідчення свідків колегія суддів визнає неприйнятними.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гончаренка Антона Юрійовича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.03.2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Базіль Л.В.

Судді Бездрабко В.О.

Семиженко Г.В.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року

Головуючий Базіль Л.В.