КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У х в а л а

м. Київ Справа № 201/12347/15-ц

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М., розглянувши матеріали апеляційної скарги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року, постановлену під головування судді Бусик О.Л., про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року у справі № 757/49197/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Виробниче підприємство «Агро-Союз» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у справі № 757/49197/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Виробниче підприємство «Агро-Союз», про стягнення заборгованості - задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у справі № 757/49197/16.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 21 серпня 2020 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитро Євгенович надіслав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Також в апеляційній скарзі клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали районного суду від 30 липня 2020 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали не було отримано, про її існування стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність поданої апеляційної скарги вимогам ст.ст. 354, 356 ЦПК України, вивчивши доводи клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, приходжу до наступних висновків.

Так, статтею 354 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року складено 31 липня 2020 року.

Згідно супровідного листа Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2020 року копію оскаржуваної постанови надіслано учасникам справи.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про отримання оскаржуваної ухвали апелянтом.

Враховуючи все викладене, варто зробити висновок, що доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції є обґрунтованими, узгоджуються з матеріалами справи і можуть бути прийняті до уваги.

Стаття 129 Конституції України закріпила, що забезпечення апеляційного та, у визначених законом випадках, касаційного оскарження рішення суду є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошує, що стаття 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлює вимог до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Проте там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).

За таких обставин, з метою забезпечення дотримання закріпленого в законодавстві принципу апеляційного оскарження судового рішення, вважаю за необхідне поновити апелянту процесуальний строк на подачу апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року, оскільки він пропущений з поважних причин.

Перевіривши виконання вимог ст.ст. 354, 356 ЦПК України, вважаю, що апеляційна скарга на ухвалу суду підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно ч. 4 ст. 356 ЦПК України встановлює, що до апеляційної скарги додається, зокрема, документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Стаття 185 ЦПК Українипередбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апелянт не сплатив судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі.

В апеляційній скарзі апелянт просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги посилаючись на те, що Міністерство юстиції України є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунково-касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань. З огляду на те, що процедура плати судового збору за подачу апеляційної скарги займає деякий час в частині необхідності погодження та проведення виплати через органи казначейства, тому просить відстрочити сплату судового збору.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, вважаю, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд, у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Вирішення питання щодо відстрочення сплати судового збору здійснюється у відповідності до загальних принципів цивільного судочинства, зокрема, принципу змагальності, відповідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Єдиною підставою для відстрочення від сплати судового збору є врахування судом незадовільного майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з принципом змагальності, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Оскільки заявником не надано доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, а обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, тому у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

За наведених обставин, суд пропонує апелянту усунути зазначені недоліки апеляційної скарги шляхом подання на адресу Київського апеляційного суду оригіналу документу про сплату судового збору на суму 2102 грн. за реквізитами: одержувач - УК у Солом.р-ні/Соломян р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача:UA0026010, МФО банку: 899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 38050812.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Поновити головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченку Дмитру Євгеновичу строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року.

У задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року - відмовити.

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року, постановлену під головування судді Бусик О.Л., про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року у справі № 757/49197/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Виробниче підприємство «Агро-Союз» про стягнення заборгованості - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити, що у разі не виконання вимог даної ухвали у визначений строк, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя: