Справа № 156/1099/19 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І. М.
Провадження № 22-ц/802/745/20 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17.10.2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір кредиту. За вищевказаним договором відповідач зобов`язувалася щомісячно повертати заборгованість за кредитом, яка складалася із заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими виплатами. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, проте ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, але не дотримувалась умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту.

У позові вказано що у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості за кредитом станом на 31.08.2019 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 479 012,63 грн, з яких 6167,05 грн - заборгованість за кредитом, 466 886,34 грн- заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5 959,24 грн- заборгованість за пенею та комісією.

Позивач посилається на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивач вважає, що заборгованість до стягнення становить 121 893,35 грн, яка складається з 6167,05 грн- заборгованості за кредитом, 115 726,30 грн- заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 17.10.2008 року по 30.12.2017 року.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача у користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитом №б/н від 17.10.2008 року у сумі 121 893,35 грн та 1921,00 грн судового збору.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.10.2008 року в розмірі 6167,05 грн та 96, 05 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у позовних вимогах щодо стягнення процентів а користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати. Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що представник банку надає свій розрахунок належних до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, який становить на 31.08.2014 року 1981,68 грн, а за період з 01.09.2014 року по 31.05.2017 року (строк закінчення дії картки) - 6185,55 грн, а всього складає 8167,23 грн, виходячи зі ставки 36% річних.

Крім того зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідачка підписала довідку про умови кредитування, якою погоджено відсоткову ставку та умови й порядок нарахування неустойки. Тому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за процентами. В іншій частині просить залишити рішення без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, хоча судом належним чином повідомлено ОСОБА_1 про відкриття апеляційного провадження у справі та надіслано їй копію апеляційної скарги з усіма доданими документами на адресу її проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.07.2020 р.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.

Задовольняючи вимоги банку частково, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту укладення кредитного договору між сторонами та наявності заборгованості у відповідача в частині використаного нею та неповернутого тіла кредиту. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що між сторонами було погоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з частинами першою - п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки в частині задоволення позову ніким рішення суду не оскаржується, то апеляційним судом з огляду на межі розгляду справи та вимоги ч.1 ст.367 ЦПК України в цій частині справу не переглядає та на предмет законності і обгрунтованості рішення суду не перевіряє.

Проте, в оскаржуваній частині рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним правовим вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач покликається на ті обставини, що 17.10.2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір укладено у формі анкети-заяви.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір.

За вищевказаним договором відповідач зобов`язувалася щомісячно повертати кредитну заборгованість, яка складалася із заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. У заяві про надання кредиту зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Також ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду».

Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру процентної ставки - 3,0% в місяць, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені та штрафу (а. с. 8).

У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором відповідно до розрахунку банку станом на 31.08.2019 року утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути, у розмірі 121 893,35 грн, яка складається із: 6167,05грн- заборгованості за кредитом; 115 726,30 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Доводи апелянта про те, що районним судом при винесенні рішення не було прийнято до уваги надані позивачем письмові докази, не надано їм належної оцінки в порядку ст. 89 ЦПК України, зокрема не враховано змісту анкети - заяви, в якій зазначено базову процентну ставку, та довідки про умови кредитування, де зазначено розмір процентів ,щомісячних платежів, комісії, пені та штрафів, від 17.10.2008 року, підписаних відповідачкою, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір у вигляді заяви-анкети від 17.10.2008 року зі сплатою процентної ставки на рівні 3,0 % на місяць (36 % річних), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Умови про відповідальність позичальника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), зокрема, пені - 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць; штрафу за порушення строків платежів - 250 грн + 5 % від суми позову; 4,5 % - відсоткової ставки на суму несанкціонованого ліміту кредитування, а також комісія за моніторинг неактивної карти у розмірі залишку коштів на картрахунку встановлено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником. Термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору сторони не погодили базову відсоткову ставку.

Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що у підписаній відповідачкою анкеті-заяві та довідці відсоткова ставка визначена у розмірі 3,0 % на місяць, що становить 36 % річних.

Отже, сторони дійшли згоди щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Доказів того, що ОСОБА_1 погасила кошти в рахунок сплати заборгованості за відсотками, матеріали справи не містять.

Таким чином, банк вправі ставити питання щодо стягнення заборгованості за процентами.

Як видно з матеріалів справи, долучених позивачем, відповідачці ОСОБА_1 було видано дві кредитні картки - № НОМЕР_1 з терміном дії з 17.10.2008 р до лютого 2010 року та № НОМЕР_2 з 01.08.2013 року по травень 2017 року (а.с.46), по яких кредитний ліміт змінювався.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду щодо неможливості нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, представник позивача, наводячи свій розрахунок належної до стягнення суми процентів, вказує, що проценти слід нараховувати до закінчення періоду дії повторно виданої позичальниці картки, а саме - до 31 травня 2017 року.

Такі доводи, на думку судової колегії, заслуговують на увагу.

Водночас, наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що позивачем застосовувалась відсоткова ставка у різних розмірах, від 30,0 до 72 %, річних, яка не була погоджена сторонами.

Разом з тим, із цього ж розрахунку вбачається, що до 30.05.2014 року сума заборгованості за тілом кредиту змінювалась і станом на вказану дату становила 6167,05 грн, виходячи із суми поточної та простроченої заборгованості. Після 30 травня 2014 року і до дня подачі позову цей розмір тіла кредиту банком не змінювався і такий розмір позивачем було заявлено до стягнення та задоволено оскаржуваним судовим рішенням. Відповідно до розрахунку позивача станом на 30.05.2014 року нараховано боргу за процентами на поточну та прострочену заборгованість за кредитом всього в сумі 822,47 грн. Однак, за прострочену заборгованість банком нараховано проценти за ставкою 72%, що не було обумовлено сторонами письмово. Отже, за вирахуванням вказаних сум процентів за період з 17.10.2008 року по 30.05.2014 року, які позивач нараховував, виходячи зі ставки 72%, що всього складає 267,05 грн, суд вважає, що борг за процентами становив на цю дату 555,42 грн (822,47 - 267,05 грн).

Таким чином, за період з 31 травня 2014 року і до закінчення дії повторно виданої 01.08.2013 року відповідачці ОСОБА_1 картки - до 31.05.2017 року - враховуючи розмір заборгованості зі сплати тіла кредиту, погоджену сторонами річну відсоткову ставку та кількість днів прострочення зобов`язання, на користь позивача підлягає стягненню 6660,41 грн заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом (6167,05 грн х 36 % річних : 365 дн. х 1095 дн.) .

А всього за період з 17.10.2008 року по 31.05.2017 року до стягнення підлягає сума 7215,83 грн (555,42 грн + 6660,41 грн).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення- про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7215,83 грн заборгованості зі сплати відсотків.

Зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, оскільки позовні вимоги задоволено частково, враховуючи пропорційність розподілу судових витрат та в порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати за звернення з позовом до суду в сумі 119,10 грн та з апеляційною скаргою в розмірі 178,65 грн, а всього в розмірі 297,70 грн.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 7215 (сім тисяч двісті п"ятнадцять) грн 83 коп. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та 297 (двісті девяносто сім ) грн 70 коп. понесених судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді