ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9402/20 Справа № 203/1687/20 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживача, визнання кредитного договору нікчемним, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ ПриватБанк про захист прав споживачів та визнання кредитного договору нікчемним (а.с.1-8).

23 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову встановленням обов`язку вчинити певні дії, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, шляхом зобов`язання сторін провести взаєморозрахунки шляхом відвідування представником позивача відповідача, з наступним порядком зустрічі: провести звірку розрахунків шляхом перевірки і перерахунку наростаючим підсумком взаємних потоків грошових коштів: від банку і від клієнта до банку, без урахування відсотків і штрафів; окремо провести звірку розрахунків шляхом перевірки і перерахунку наростаючим підсумком потоків грошових коштів по пенсійному рахунку ОСОБА_1 від нарахувань з ПФУ до клієнта і утримань від пенсійних коштів клієнта на користь банку; провести вибірковий огляд первинних документів банку в обгрунтування заявлених рахунків по рахунках клієнта (а.с.24-25).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.29-30).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову (а.с.34-37).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в поданій заяві про забезпечення позову представником позивача ставиться питання про вжиття заходів забезпечення позову, які є тотожними із позовними вимогами, заявленими в п.3 прохальної частини позову, а також враховуючи, що запропоновані заходи забезпечення позову не відповідають видам забезпечення позову, визначеним ч.1 ст.150 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про визнання нікчемним кредитного договору, а також про зобов`язання сторін зробити звірку розрахунків, за підсумками якої зобов`язати банк повернути на користь позивачки надмір сплачені кошти; зобов`язати банк видати позивачці документи про відсутність заборгованості перед банком.

Таким чином, в поданій заяві про забезпечення позову представником позивача ставиться питання про вжиття заходів забезпечення позову, які є тотожними із позовними вимогами, заявленими в п.3 прохальної частини позову.

Посилання в апеляційній скарзі на технічну помилку при подачі позовної заяви, колегія суддів приймає до уваги, проте виправлення такої не може бути підставою для забезпечення позову у спосіб визначений позивачем.

Види забезпечення позову визначені в ч.1 ст.150 ЦПК України.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи, що запропоновані заходи забезпечення позову не відповідають видам забезпечення позову, визначеним ч.1 ст.150 ЦПК України, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні заяви.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 23 грудня 2020 року.

Судді: