Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 1522/19505/12

провадження № 61-47045св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2012 року у складі судді Погрібного С. О. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона з 1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , з 2012 року спільно не проживають.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали таке майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; машино-місце АДРЕСА_16 ; машино-місце АДРЕСА_17 ; машино-місце АДРЕСА_8 машино-місце АДРЕСА_9; автомобіль марки «Volvo», модель S 80, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль «Mercedes-Benz», модель 350, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; автомобіль ГАЗ 5312 ТС 3965, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль ГАЗ 66 УГБ 50, реєстраційний номер НОМЕР_6 ; автомобіль ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; автомобіль марки «Mitsubishi», модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; автомобіль марки «Plymouth», реєстраційний номер НОМЕР_9 ; автомобіль марки «Skania», реєстраційний номер НОМЕР_10 ; автомобіль марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_11 ; автомобіль марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_12 ; автомобіль марки «Toyota», модель «Corona», реєстраційний номер НОМЕР_13 ; автомобіль марки «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_14 .

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просила поділити спільне майно подружжя та виділити їй в особисту приватну власність таке майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; машино-місце АДРЕСА_16 ; машино-місце АДРЕСА_10; автомобіль марки «Volvo», модель S 80, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль «Mercedes-Benz», модель 350, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; автомобіль ГАЗ 5312 ТС 3965, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль ГАЗ 66 УГБ 50, реєстраційний номер НОМЕР_6 , а в особисту приватну власність відповідача виділити таке майно: квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; машино-місце № АДРЕСА_11; машино-місце АДРЕСА_9; автомобіль ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; автомобіль марки «Mitsubishi», модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; автомобіль марки «Plymouth», реєстраційний номер НОМЕР_9 ; автомобіль марки «Skania», реєстраційний номер НОМЕР_10 ; автомобіль марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_11 ; автомобіль марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_12 ; автомобіль марки «Toyota», модель «Corona», реєстраційний номер НОМЕР_13 ; автомобіль марки «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_14 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2012 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Здійснено поділ спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; машино-місце АДРЕСА_16 ; машино-місце АДРЕСА_10; автомобіль марки «Volvo», модель S 80, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль «Mercedes-Benz», модель 350, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; автомобіль ГАЗ 5312 ТС 3965, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль ГАЗ 66 УГБ 50, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 ; машино-місце АДРЕСА_14; машино-місце АДРЕСА_9; автомобіль ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_7 ; автомобіль марки «Mitsubishi», модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; автомобіль марки «Plymouth», реєстраційний номер НОМЕР_9 ; автомобіль марки «Skania», реєстраційний номер НОМЕР_10 ; автомобіль марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_11 ; автомобіль марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_12 ; автомобіль марки «Toyota», модель «Corona», реєстраційний номер НОМЕР_13 ; автомобіль марки «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_14 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірне нерухоме майно придбано під час шлюбу сторін, тому є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними шляхом виділення кожному майна вартістю на однакову суму із дотриманням принципу рівності часток.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для реального поділу спірного майна. Суд здійснив поділ майна в натурі без його згоди, не обґрунтував обраний спосіб поділу.

Вказував на те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виділяючи йому квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , не врахував, що вказана квартира є предметом іпотеки, яка укладена на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним у 2008 році з ПАТ «ОТП БАНК». При цьому суд не поділив борги, які виникли внаслідок отримання ним споживчого кредиту в інтересах сім`ї в ПАТ «ОТП БАНК».

Крім того, суд не застосував норми законодавства про обов`язок надання компенсації іншому співвласнику, внесення коштів на депозит суду при поділі неподільного майна. Також судом не дотримано принципу рівності часток сторін у спільній сумісній власності.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги усунуто у строк, встановлений судом.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 вересня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб.

Під час шлюбу сторони придбали нерухоме майно.

Так, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 вересня 2008 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності НОМЕР_16 , виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 24 листопада 2011 року,квартира АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 березня 2004 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_17 , виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 лютого 2008 року, машино-місце АДРЕСА_16 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_18 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 лютого 2008 року, машино-місце АДРЕСА_17 належить ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_19 , виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 21 жовтня 2008 року, машино-місце АДРЕСА_18 належить ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_20 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 21 жовтня 2008 року, машино-місце АДРЕСА_7 належить ОСОБА_2 .

Також під час шлюбу сторони придбали автомобілі.

За ОСОБА_1 зареєстровані такі автомобілі:

автомобіль марки «Volvo», модель S 80, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель 350, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

автомобіль марки ГАЗ 5312 ТС 3965, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

автомобіль марки ГАЗ 66 УГБ 50, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

За ОСОБА_2 зареєстровані такі автомобілі:

автомобіль марки «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_14 ;.

автомобіль марки ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_7 ;

автомобіль марки «Mitsubishi», модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_8 ;

автомобіль марки «Plymouth», реєстраційний номер НОМЕР_9 ;

автомобіль марки «Skania», реєстраційний номер НОМЕР_10 ;

автомобіль марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_11 ;

автомобіль марки «Suzuki», реєстраційний номер НОМЕР_12 ;

автомобіль марки «Toyota», модель «Corona», реєстраційний номер НОМЕР_13 .

Також установлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо вартості вказаного майна подружжя, яка становить 6 900 000,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені положення закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в натурі із дотриманням принципу рівності часток.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що судом не дотримано принципу рівності часток, з огляду на таке.

Так, як установлено судами та не заперечував відповідач під час розгляду справи, загальна вартість спірного майна подружжя становить 6 900 000,00 грн.

Вартість майна, яке виділено судом відповідачу, становить 3 450 000,00 грн, і на таку ж суму суд виділив майно позивачу.

Отже, суд виділив кожному із сторін майно вартістю на однакову суму, тобто дотримався принципу рівності часток.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , яка виділена йому судом, перебуває в іпотеці банку, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не надав доказів на підтвердження вказаних обставин, що є його процесуальним обов`язком.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2012 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк