Дата документу 08.09.2020 Справа № 554/9014/19
Провадження № 2/554/816/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2019 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у розмірі 3222,95 грн., завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та СУІП ТОВ «Сперко Україна» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №19231Га/05АВ-00005 від 27 січня 2016 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Fabia Active» д/н НОМЕР_1 .

29 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Fabia Active» д/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 , та «Daewoo Lanos» д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в страховій компанії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу ОСЦПВ №АІ/9711558.

Умовами укладеного між позивачем та страхувальником договору передбачено визначення розміру збитків та страхового відшкодування на підставі рахунку СТО. Згідно рахунку від 06.10.2016 року вартість відновлювального ремонту застрахованого об`єкта склала 3222,95 грн.

Згідно з умовами договору на підставі страхового акту від 27.10.2016 року було виплачено страхове відшкодування у розмірі 3222,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Відповідно до повідомлення про ДТП (європротоколу) відповідач погодився зі своєю виною у вищезазначеній ДТП.

Відповідно до положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», позивач зазначає, що до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

23 жовтня 2018 року листом ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.14. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З урахуванням п.72 висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 4 липня 2018 року, позивач вважає, що може отримати страхове відшкодування з винної в ДТП особи, оскільки отримав відмову у виплаті від його страховика згідно зі ст.37 згаданого Закону. На підставі викладеного, посилаючись на ст.27 ЗУ «Про страхування», ст.933, 1166 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги.

07 жовтня 2019 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави задоволено самовідвід судді Гольник Л.В. від розгляду даної справи (а.с.62-63).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передано для розгляду головуючому судді Троцькій А.І. (а.с.65).

11 жовтня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.66).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував, вважаючи його безпідставним. Вказав, що оскільки ДТП сталася а участю лише забезпечених транспортних засобів, були відсутні травмовані (загиблі), водії транспортних засобів погодили обставини скоєння ДТП та ними було спільно складено повідомлення про ДТП (європротокол), в якому ОСОБА_1 визнав свою вину. У визначений законом строк відповідач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та написав відповідну заяву, тобто виконано всі необхідні дії. Також зазначає, що визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у ст.37 Закону передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ЖТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто таке право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати, що у свою чергу, обмежено річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Позивач же звернувся із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «ПЗУ України» лише 19.07.2018 року, тобто з пропуском строку, встановленого п.п.37.1.4. п.37.1 ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначений строк є присічним і поновленню не підлягає. При цьому відповідач посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі №910/7449/17, а також постанові від 3 жовтня 2018 року в справі №753/5293/16-ц. Тому, зважаючи, що на час ДТП відповідач мав поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, після події виконав усі передбачені законом вимоги, а позивач отримав відмову від виплати із зверненням з відповідною вимогою, вважає, що жодних правових підстав для стягнення з нього коштів, які були виплачені як страхове відшкодування, немає. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову (а.с.117-119).

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставі поданих доказів, наполягав на задоволенні позову (а.с.113).

Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов не визнає в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.135).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи сторони відповідача, викладені у відзиві, надавши належну правову оцінку доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно із п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, для отримання страхового відшкодування встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.36.4. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Судом установлено, що 29 вересня 2016 року в м.Полтаві по вул.Грушевського відбулася ДТП за участю двох автомобілів: «Fabia Active» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (а.с.23), та «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Як зазначено у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, відповідач ОСОБА_1 зі своєю виною у вчиненні ДТП погодився (а.с.96).

Також установлено, що автомобіль «Fabia Active» д.н.з. НОМЕР_1 застраховано згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №19231Га/05АВ-00005 від 27 січня 2016 року, укладеного між АТ «СК «АХА Страхування» (на теперішній час найменування - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») та Спільним українсько-іспанським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Сперко Україна», поліс АЕ №5378481 (а.с.4-19, 75-90, 96).

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», згідно полісу ОСЦВП №АІ/9711558 від 13 квітня 2016 року (дійсний з 14.04.2016 року до 13.04.2017 року), за умовами якого страхова сума (ліміт відповідальності) страховика, зокрема, за шкоду заподіяну майну, становить двісті тисяч грн. (а.с.139).

30 вересня 2016 року страхувальник автомобіля «Fabia Active» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернулась до страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.20-22, 91-93).

На підставі даної заяви було складено акт огляду транспортного засобу 1.003.16.0015224 від 30 вересня 2016 року (а.с.27-30, 94-95).

У подальшому був складений страховий акт №АХА2172961 від 27 жовтня 2016 року та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 3222,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №278085 від 28 жовтня 2016 року (а.с.36, 37, 97, 106).

На підставі розрахунку ремонтних робіт згідно з рахунком-фактурою №П-00009211 від 06 жовтня 2016 року, у тому числі калькуляцій зазначених робіт, вартість відновлювального ремонту застрахованого об`єкта склала 3222,95 грн. (а.с.31, 32-35, 98, 99-102).

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із претензією від 16 липня 2017 року про компенсацію в порядку регресу витрат у розмірі 3222,95 грн., понесених за відшкодування заподіяних збитків (а.с.38, 110-111), яку отримано адресатом 19 липня 2018 року (а.с.39, 109).

Проте позивач отримав відмову у здійсненні відшкодування у зв`язку із пропуском строків, передбачених п.37.1.4. Закону України «Про обов`язковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП (а.с.40-41, 42, 108).

Як слідує з наявних матеріалів справи, позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» (, найменування змінено з ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно відомостей з ЄДР від 20.06.2019 року, та установчих документів, а.с.49-54, 55, 56) з відмовою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування збитків в межах сплаченого страхового відшкодування погодився, оскільки будь-які відомості щодо оскарження у судовому порядку зазначеної відмови суду не представлено.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, законодавець чітко визначив, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому законодавець не покладає обов`язку на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність сплачувати і страхове відшкодування, якщо потерпіла особа не скористалася своїм правом на отримання страхового відшкодування у визначеному законодавством порядку.

В правовій позиції, викладеній в Постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновку, сформульованого ВСУ у постанові від 23.12.2015 року у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги, до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, та зазначила, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказана правова позиція є усталеною, підтримана судовою практикою у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №753/881/2017, від 25 вересня 2019 року у справі №415/ 3676/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 263/17067/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18.

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ОСЦПВВНТЗ) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Таким чином, суд вважає той факт, що позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» пропустив строк звернення до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за отриманням сплаченого страхового відшкодування в розмірі 3222,95 грн. та з цих підстав ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовила у виплаті страхового відшкодування, не дає права позивачу звертатися із цією ж вимогою до винуватої особи - відповідача ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з урахуванням того, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності (страхову суму) ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», визначеного страховим полісом №АІ/9711558 від 13 квітня 2016 року. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника - відповідача ОСОБА_1 , який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини неподання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування за полісом протягом одного року з моменту ДТП, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

У даному випадку позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» має право реалізувати своє право вимоги шляхом звернення з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якого відповідач ОСОБА_1 застрахував свою цивільно - правову відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на викладене, перевіривши обставини справи у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави стягувати з відповідача будь-які судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», , місцезнаходження: вул.Іллінська, буд.8, м.Київ, 04070;

відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Суддя А.І. Троцька