Справа № 127/1879/20
Провадження № 22-ц/801/1506/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокуСправа № 127/1879/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року, постановлене у складі судді Борисюк І.Е., в залі суду,

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 30.06.2007 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначила, що дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а також вказала, що дочка є дитиною інвалідом, що в свою чергу передбачає значні витрати на лікування і догляд. Відповідач, як батько не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча є особою працездатного віку та має змогу надавати допомогу дитині.

У позовній заяві позивач просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року позов задоволено та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 27.01.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, однак враховуючи те, що позивачка є інвалідом третьої групи, тому відповідач зобов`язаний та може надавати щомісячне утримання дитині в розмірі 1/3 частки свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не досліджено розмір доходу відповідача та не взято до увагу стан його здоров`я.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30.06.2007 Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано 30.06.2007, актовий запис № 35 Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_5 . (а.с. 3)

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 29.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 3085. (а.с. 5)

Згідно з довідкою № 1571, виданою 23.12.2019 квартальним комітетом «Пирогово», ОСОБА_1 , 1980 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , 1984 року народження - чоловік та ОСОБА_3 , 2008 року народження - дочка. (а.с. 7)

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства, що підтверджується медичним висновком № 81 від 12.10.2015 року. (а.с. 8)

Згідно із пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 (серії НОМЕР_4), виданим 23.04.2019 ПФУ, ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи загального захворювання і отримує пенсію по інвалідності. (а.с. 9)

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно розміру аліментів, що підлягають до стягнення, слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини (ч.2 ст. 160 СК України). Відповідач фактично не заперечує, що дитина проживає з матір`ю, будь-яких інших відомостей, які б свідчили, що дитина не перебуває на утриманні матері, матеріали справи не містять, а твердження відповідача викладені в апеляційній скарзі про те, що позивачка перебувала за кордоном, а дитина проживала в Україні з її батьками, - по-перше, не підтверджені документально, по-друге, навіть якщо позивачка в певний період знаходилась за кордоном, це не спростовує факту перебування неповнолітньої дитини на її утриманні.

Установивши, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову, з урахуванням факту встановлення батьківства.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення розміру аліментів у розмірі 1/3 частки доходу відповідача, суд першої інстанції неповно навів мотиви такого рішення та не в достатній мірі врахував матеріальний стан та стан здоров`я ОСОБА_2 .

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих коштів, у ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року відсутні будь-які доходи.

Окрім цього відповідач має ряд хронічних хвороб та неодноразово перебував на лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1».

Доводи ОСОБА_1 про те, що неповнолітня донька має інвалідність і потребує постійних додаткових фінансових витрат на лікування, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не є підставою для призначення аліментів у збільшеному розмірі, тому як за своєю природою витрати пов`язані з хворобою дитини є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегулювано ст. 185 СК України. Такі вимоги позивачем не заявлялись та не є предметом розгляду у цій справі, однак за наявності підстав визначених ст. 185 СК України така можливість для позивача не втрачена.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, тобто ОСОБА_1 , незважаючи на наявність інвалідності 3-ї групи загального захворювання, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд першої інстанції не навів достатніх мотивів визначення аліментів в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначення розміру аліментів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Отже апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги в частині розміру визначених судом аліментів, тому рішення суду першої інстанції слід змінити та визначити розмір аліментів, з урахуванням матеріального становища ОСОБА_2 , потреб дитини та можливості отримувати утримання від обох батьків - у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 27.01.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів, який становить 1/4 частку від заробітку відповідача, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України.

При цьому колегія суддів перш за все виходить із захисту інтересів самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, при цьому підстави для скасування судового рішення, як того просив відповідач, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги, які підлягали оплаті судовим збором у розмірі 840,80 грн. та частково задоволено апеляційну скаргу відповідача оплачену судовим збором у розмірі 1261,20 грн, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність компенсації ОСОБА_2 за рахунок державного бюджету різниці між судовим збором сплаченим до суду апеляційної інстанції та судовим збором, який підлягав оплаті при зверненні з позовом (1261,20 - 840,80).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року в частині визначення розміру аліментів змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 27.01.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Компенсувати ОСОБА_2 420,4 грн судових витрат за рахунок державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук

Судді: С.Г. Копаничук

Т.М. Шемета