КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача Білоус Т.А.,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року АТ «БМ-2018», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Флексіс», звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , згідно з яким просило: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором № 494/210508 від 21.05.2008 року у загальному розмірі 89 058,00 доларів США, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 81 408,51 доларів США, а заборгованість по процентам - 7 649,81 доларів США; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору по 17 876 грн. 48 коп. з кожного.

01.04.2020 року ТОВ «ФК «Флексіс» було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру, загальною площею 83,3 кв.м., АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав, а саме виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності та інших речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: квартири загальною площею 83,3 кв.м., АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в тому числі, але не виключно: приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкривати і закривати розділи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вносити до них відповідні записи, присвоювати реєстраційні номери об`єктам нерухомого майна, вчиняти інші дії, - до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

При цьому, в обґрунтування заяви посилається на те, що забезпечення позову у вище наведений спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки протиправні дії відповідачів щодо невиконання кредитних зобов`язань та вимог договору застави про передачу в іпотеку введеної в експлуатацію квартири можуть призвести до відчуження квартири, порушення прав та інтересів позивача та, як наслідок, унеможливлять виконання рішення суду по даній справі у подальшому (а.с. 9-14).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2020 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . В решті вимог заяви відмовлено (а.с. 29-37).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2020 року виправлено описку, допущені у резолютивній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2020 року (а.с. 38, 39).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не навів жодної підстави необхідності обрання саме вищенаведеного виду забезпечення позову.

Крім того, вказує, що в порушення вимог ст. 154 ЦПК України, суд першої інстанції не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення позову (а.с. 41-46).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.05.2020 року цивільну справу повернуто до Шевченківського районного суду м. Києва для усунення недоліків в її оформленні (а.с. 50-51).

Ухвалою Київської апеляційної суду від 09.06.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 56, 57).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року справу призначено до розгляду (а.с. 59, 60).

Представник відповідачів у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 149-150 ЦПК України та повністю відповідає вимогам ст. 2 ЦПК України щодо ефективного захисту його порушених прав.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача з даним позовом слугувало те, що відповідачі не виконують своїх кредитних зобов`язань за кредитним договором № 494/210508 від 21.05.2008 року, у зв`язку з чим мають заборгованість у загальному розмірі 89 058,00 доларів США, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 81 408,51 доларів США, а заборгованість по процентам - 7 649,81 доларів США.

За вказаних обставин, позивач, заявляючи вимоги про стягнення вищенаведеної суми заборгованості, звернувся до суду з заявою про забезпечення свого позову, оскільки, на його думку, протиправні дії відповідачів щодо невиконання кредитних зобов`язань та вимог договору застави про передачу в іпотеку введеної в експлуатацію квартири можуть призвести до відчуження квартири, порушення прав та інтересів позивача та, як наслідок, унеможливлять виконання рішення суду по даній справі у подальшому.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд дотримався указаних вище вимог законодавства та, з огляду на характер пред`явлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, слід зазначити, що перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Так, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо:

- позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові;

- суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно з ч. 5 ст. 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Отже, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Водночас, аналіз положень ст. 154 ЦПК України дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що у матеріалах справи відсутні доказі наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, доводи апелянта про обов`язковість вирішення питання щодо зустрічного забезпечення позову у даній справі є безпідставними.

За вказаних обставин, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська