КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/8879/18 Головуючий у І інстанції Коробенко С.В.
Провадження №22-ц/824/965/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення частки у праві власності, зняття з реєстрації та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що у спільній власності сторін та їх сина ОСОБА_3 перебуває квартира АДРЕСА_1 .

При цьому сторонам належать по 3/8 часток у праві власності, а їх синові ОСОБА_3 - 1/4 частка у праві власності на зазначену квартиру.

Позивачка вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. Після цього відповідач вигнав її з дітьми з квартири, не допускаючи в неї навіть попри наявне рішення суду про їх вселення.

Позивачка вказує, що вона разом з дітьми вимушена проживати в квартирі своїх батьків, в якій також мешкає її брат разом з сім`єю, в той час як відповідач живе в їх квартирі разом з невідомою жінкою.

З огляду на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою і спільне проживання неможливе, посилаючись на ст. 365 ЦК України, позивачка просила суд припинити право ОСОБА_2 на 3/8 частки квартири, визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки квартири, присудити та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за належні йому 3/8 часток квартири у розмірі 476 550,00 гривень відповідно до проведеної за замовленням ОСОБА_1 оцінки та внесеної на депозит, зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 для чого Солом"янській районній в місті Києві державній адміністрації вчинити необхідні дії щодо зняття вказаної особи з реєстрації місця проживання, виселити ОСОБА_2 із квартири.

Рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд неповно та неправильно встановив усі обставини, що мають вирішальне значення для справи у їх сукупності та не відобразив їх у своєму рішенні. Необґрунтовано надав перевагу одним доказам і лише однієї сторони (Відповідача) та взагалі не прийняв до уваги і не відобразив співмірність інших доказів (Позивачки), формально дослідив та не надав належної правової оцінки наявних у справі інших багатьох доказів, внаслідок чого неправильно встановив усі обставини справи, що потягло за собою прийняття неправомірного рішення.

Крім того, висновок суду не відповідає та порушує прямі норми чинного законодавства, оскільки не враховує та взагалі не відображає у даному спорі прав неповнолітньої особи - сина ОСОБА_6 та прав третьої особи без самостійних вимог сина ОСОБА_3 , як дітей позивачки, котрі проживають з нею та яких безпосередньо стосується подальша доля місця проживання, права власності тощо.

Апелянт наголошує на тому, що її вимоги і прохання до суду щодо вирішення питання проведення спільної (за погодженням сторін спору) оцінки квартири НОМЕР_3 , а у разі недосягнення згоди між сторонами, про призначення судом своїм рішенням відповідної експертизи з оцінки висловлювалися неодноразово в судових засіданнях при розгляді справи.

Крім того, у письмовій заяві захисника позивачки - адвоката Пержоли В.С. від 04 жовтня 2018 року (наявна матеріалах справи) погодженій з позивачкою «Про визначення судом терміну або строку внесення коштів на депозитний рахунок суду», чітко зазначено звернення до суду з проханням взяти до уваги ті обставини, що остаточний розмір грошової компенсації у справі ще не визначено, оскільки відповідач відмовляється проводити оцінку квартири і тому така оцінка буде здійснюватися (якщо сторони не дійдуть згоди) під час розгляду справи за рішенням суду.

У подальшому, 12 серпня 2019 року позивачка подала до суду письмову заяву-клопотання у якій аналогічно зазначала про необхідність проведення нею спільно із відповідачем нової незалежної оцінки квартири (її часток) для проведення якої сторони мали надати відповідні вихідні дані які є обов`язковими (рік побудови будинку, його технічні складові та технічний стан, поверховість, вихід вікон квартири, наявність чи відсутність ремонту, меблів, побутової техніки, а також справність та об`єктивний технічний стан інженерних мереж систем водо-, газо-, електропостачання тощо). У цій заяві було зазначено, що за відсутності фактичної можливості потрапити у квартиру НОМЕР_3 з метою визначення вихідних даних, позивачка замовила свою оцінку без додаткових вказаних критеріїв.

Однак, відповідач за весь час не погоджувався на проведення спільно із позивачкою чи окремо кожним із них будь-якої іншої оцінки чи експертизи квартири (її часток), а судом такі усні та письмові докази були проігноровані.

Незважаючи на поведінку відповідача у ненаданні згоди на проведення оцінки квартири, а також на відсутність реагування суду на звернення з цього питання, наприкінці липня 2019 року позивачка отримала від відповідача Звіт про оцінку квартири НОМЕР_3 , ринкова вартість 1/8 частки якої становить 654 тис.402 грн.

Тоді нею було замовлено оцінку квартири НОМЕР_3 (її часток) яка долучена до справи і відповідно до якої ринкова вартість 3/8 частки квартири НОМЕР_3 становить 477 тис. 187,50 грн.

У судовому засіданні яке відбулося 16 серпня 2019 року (у день прийняття судом рішення справі) позивач надала усні пояснення та вкотре заявила про те, що відповідач проігнорував її неодноразові за час слухання справи у суді вимоги і прохання спільно замовити проведення оцінки квартири НОМЕР_3 (та її часток). При цьому, відповідач ствердно заявив у суді, що квартирі НОМЕР_3 зараз знаходяться дорогоцінні італійські меблі, іноземна побутова та інша техніка, що було враховано при оцінці житла оцінювачем, однак назвати їх вартість, перелік, марку, час придбання, наявність підтвердних документів він не зміг.

Обґрунтування позивачки щодо спільного оцінювання житла мотивувалися ще й тим, що вихідні дані внутрішнього стану житлового приміщення є обов`язковими елементами (критеріями) для проведення об`єктивної оцінки, оскільки, окрім вартості самого житла (1 кв.м) у конкретному районі та у конкретному багатоповерховому будинку в м. Києва, що включає в себе місцерозташування будинку, інфраструктуру району, наявність соціальних та інших об`єктів (школа, магазини та інш.), транспортну розв`язку, ступінь забудови тощо, - суттєво та посередньо впливають на вартість квартири, тому що за основу (серед іншого) для порівняльного аналізу беруться аналогічні об`єкти (квартири) з такими ж вихідними даними.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Пержола В.С. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, доходить висновку що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у спільній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебуває об`єкт нерухомості - однокімнатна житлова квартира АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира була придбана на підставі Договору купівлі-продажу від 11 червня 2009 року, згідно з яким ОСОБА_1 набула у власність 3/8 частини, ОСОБА_2 - 3/8 частини, а ОСОБА_3 - 1/4 частину у праві власності на квартиру. (а.с. 20)

Сторони вважали неможливим спільне користування квартирою. Позивачка та третя особа в квартирі не проживають через встановлені судовим рішенням факти чинення перешкод відповідачем у користуванні ними квартирою. Ухвалене судове рішення про вселення співвласників у квартиру фактично не виконане, позивачка та третя особа досі не мають доступу до квартири.

В матеріалах справи наявні два висновки спеціалістів щодо вартості квартири АДРЕСА_1 .

Так, за замовленням позивачки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 складений консультаційний висновок про вартість квартири від 05.08.2019, згідно з яким ймовірна ринкова вартість квартири становить 1 272 500 гривень, а 3/8 частини - 477187,50 гривень. Сума в розмірі 447655 гривень внесена позивачкою на депозитний рахунок суду. (а.с. 143-149)

За замовленням відповідача суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Естімакс» також був складений Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості квартири від 19 липня 2019 року. Відповідно до його висновків ринкова вартість квартири становить 1 745 072,00 грн. Таким чином, вартість 3/8 частини квартири становить 654 402,00 грн. (а.с. 122-140)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами стосується визначення ринкової вартості квартири та, відповідно, вартості 3/8 частин квартири, належних відповідачу.

Жодною з сторін не заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою усунення розбіжностей у наявних в справі звітах оцінювачів.

Вирішуючи питання про надання переваги одному висновку оцінювача перед іншим, суд першої інстанції виходив з того, що встановлюючи ймовірну ринкову вартість спірної квартири оцінювач ОСОБА_7 не проводив особистого огляду об`єкту аналізу, інформація щодо основних характеристик квартири отримана від Замовника в усній та письмовій формах.

Натомість, оцінювачі ТОВ «Естімакс», як вбачається з п. 1.3 Звіту здійснювали дослідження об`єкту на підставі неупередженого його вивчення. З цією метою, в тому числі, було проведене вибіркове обстеження приміщень об`єкту, вивчена відповідна технічна документація, зібрана інформація про технічний стан об`єкту оцінки.

Зазначене, на думку суду першої інстанції, свідчить про більш високу точність та об`єктивність оцінки проведеної саме спеціалістами ТОВ «Естімакс».

Крім того, згідно з висновком оцінювача ОСОБА_7 ймовірна вартість 1 квадратного метру квартири (об`єкту оцінки) становить 20 230,04 гривень. У Висновку ТОВ «Естімекс» за основу прийнята вартість 27 743,60 гривень за квадратний метр.

З аналітичної інформації щодо ринкових цін на вторинному ринку житла у м. Києві, яка міститься у відкритих джерелах, зокрема на веб-сайті за посиланням: https://100realty.ua/analytics/52024, судом першої інстанції встановлено, що середня вартість 1 квадратного метру в однокімнатних квартирах, які пропонувалися для продажу в Солом`янському районі м. Києва в липні 2019 року на вторинному ринку, становить 31046,00 гривень, що навіть більше, ніж у Звіті складеному ТОВ «Естімакс». В той же час, різниця у 35% між вартістю квадратного метру в спірній квартирі за звітом ФОП ОСОБА_7 та середньо-ринковою вартістю квадратного метру в квартирах у цьому ж районі, уявляється суду малоймовірною, а тим більше, з огляду на те, що оцінювач квартиру безпосередньо не оглядав.

Виходячи із вказаних міркувань суд першої інстанції віддав перевагу саме Звіту від 19.07.2019, складеного оцінювачами ТОВ «Естімакс», і вважав ринковою вартістю 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 суму в розмірі 654402,00 гривень.

Враховуючи, що позивачкою була внесена на депозитний рахунок суду сума в розмірі 447655 гривень, що є недостатньою для компенсації відповідачу вартості його частки, а також беручи до уваги відмову ОСОБА_1 у збільшенні зазначеної суми, суд не знайшов підстав для задоволення позову, оскільки умови, передбачені ч. 2 ст. 365 Цивільного кодексу України позивачкою не виконані.

Тобто суд відмовив у задоволенні позову лише з тих підстав, що позивачкою була не внесена на депозит суду сума, яка є меншою від вартості 3/8 частин спірної квартири, яку визначив суд.

Судова колегія вважає, що до таких висновків суду дійшов на підставі не повно встановлених обставин справи.

Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Враховуючи, що квартира є неподільним об`єктом права власності поділити її між співвласниками неможливо.

Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995 р. судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Згідно з частиною 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, виходячи з наведених норм ЦК України, заявляючи позов про припинення права на частку в спільному майні, обов`язковою умовою є внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В позові, який був поданий 04 липня 2018 року, позивач вказала, що ціну позову, а саме вартість 3/8 частин спірної квартири вона визначила на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності від 12 липня 2017 року. Однак, оскільки оціночна вартість нерухомого майна є дійсною протягом шести місяців, а також з врахуванням того, що відповідач не сприймає будь-яку оцінену вартість квартири, якщо вона не проводилась на його замовлення, позивачка просила суд у разі незгоди відповідача із запропонованим позивачкою розміром вартості спірної частини квартири або у разі недосягнення сторонами згоди щодо такої вартості, визначити розмір такої компенсації судом за результатами призначеної судом та проведеної експертної оцінки.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-83 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції некоректно зазначив у своєму висновку, що спір між сторонами стосується вартості 3/8 частин квартири. Спір стосувався припинення права власності відповідача на належну йому частку у квартирі.

При цьому до предмета доказування відносилась вартість квартири і, зокрема, її 3/8 частки.

Сторони не дійшли згоди щодо вартості квартири, а тому кожний із них доводив ці обставини висновками суб`єктів оціночної діяльності. При цьому надані сторонами докази були рівноцінними, щодо їх належності та допустимості, однак в них зазначалась різна вартість квартири.

Оскільки суд ухвалив рішення на підставі наданих сторонами доказів, отже він вважав їх достатніми.

При цьому суд на свій розсуд, не володіючи спеціальними знаннями віддав перевагу доказу наданому відповідачем, вважаючи його найбільш переконливим.

Для обґрунтування своїх висновків, суд також послався на відкриті джерела вартості квартир в Солом`янському районі м.Києва, які не досліджувались в судовому засіданні і щодо яких сторони не висловлювали свої міркування.

Обґрунтовуючи своє рішення суд зазначив, що сторони не заявляли клопотання про призначення експертизи. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що із протоколів судового засідання не вбачається, що суд виконав покладений на нього обов`язок п.3 ч.5 ст. 12 ЦПК України і роз`яснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Завданням підготовчого провадження відповідно до ст. 189 ЦПК є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 20 серпня 2018 року надсилав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій зазначав, що позивач не надала належних доказів вартості спірної частки квартири та доказів внесення даної суми коштів на депозитний рахунок суду. (а.с.54-57)

Підготовче судове засіданні відбулось 02 жовтня 2018 року.

У підготовчому засіданні у разі необхідності суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Таким чином саме в підготовчому засіданні суд мав з`ясувати якими доказами позивачка доводить вартість спірної частки квартири. Чи є заперечення відповідача проти цих доказів і якими доказами він буде спростовувати надані позивачкою докази. Саме у підготовчому засіданні суд мав роз`яснити сторонам право на заявлення клопотання про призначення експертизи у випадку непогодження вартості спірної частки квартири, роз`яснити їм наслідки не призначення експертизи.

Однак судом підготовче засідання було проведено без дотримання наведених норм, питання вартості спірної частки квартири не було з`ясовано і справа призначена до розгляду в судовому засіданні. Саме в судовому засіданні суд залучив до участі у справі третю особу, а також прийняв від сторін нові докази, а саме висновки суб`єкта оціночної діяльності про вартість квартири.

Недотримання судом першої інстанції норм процесуального права ускладнило з`ясування судом обставин справи в судовому засіданні і призвело до порушення прав позивачки на доведення своїх вимог.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В судовому засіданні судом апеляційної інстанції було роз`яснено право сторонам заявити клопотання про призначення експертизи.

Позивачка заявила клопотання про призначення експертизи

Ухвалою колегії суддів від 29 січня 2020 року була призначена судова оціночно-будівельна експертиза. Проведення експертизи ТОВ «Київський експертно-дослідний центр».

02 березня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов висновок експерта №14883. Висновок складений 24 лютого 2020 року судовим експертом Комашко Р.В .

Відповідно до експертного висновку ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 62,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи становить 1188 000 грн.

Ринкова вартість 3/8 частин вказаної квартири становить 337000 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права не повно з`ясував обставини справи, отже рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, співласниками спірної квартири є позивачка ОСОБА_1 у розмірі 3/8 частини, відповідач ОСОБА_2 - 3/8 частини, та їх малолітній син ОСОБА_3 - 1/4 частин.

Сторони вважають неможливим спільне користування квартирою. Позивачка та син сторін ОСОБА_3 в квартирі не проживають через встановлені судовим рішенням факти чинення перешкод відповідачем у користуванні ними квартирою. Ухвалене судове рішення про вселення співвласників у квартиру фактично не виконане, позивачка та третя особа досі не мають доступу до квартири.

При вирішення питання про задоволення позову, судова колегія вважає, що існують підстави, визначені ст. 365 ЦК України, а саме квартира є неподільним майном, частка позивача є незначною і не може бути виділена в натурі спільне користування квартирою є неможливим.

Щодо ще однієї умови, яка встановлена ст. 365 ЦК України, а саме що таке припинення права власності на частку у спільному у майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, судова колегія вважає, що вона також наявна.

Так при вирішенні питання щодо завдання істотної шкоди інтересам співвласника, судова колегія враховує баланс інтересів обох сторін і виходить з того, що відповідач користується самостійно квартирою, яка належить на праві власності також позивачці та їх сину. При цьому він чинить перешкоди позивачці в користуванні цією квартирою. Іншого житла ні у позивачки з дітьми, ні у відповідача немає. Добровільно вирішити питання щодо користування квартирою відповідач відмовляється. Тобто поведінка відповідача як співвласника є недобросовісною відносно інших співвласників. Забезпечуючи своє право користування квартирою, він тим самим порушує таке право інших співвласників не допускаючи їх до квартири. Також судова колегія бере до уваги те, що з позивачкою проживає неповнолітня дитина, яка також є співвласником квартири і права якої на користування житлом порушені відповідачем, що було встановлено судовим рішенням. Судова колегія вважає, що при таких обставинах не можна говорити про завдання істотної шкоди інтересам відповідача внаслідок припинення його права власності на частку у спільному майні, оскільки позивачка діючи добросовісно за захистом своїх прав звертається до суду, рішенням суду була вселена в спірну квартиру. Однак внаслідок неправомірних дій відповідача після виконання рішення суду знову була змушена відповідачем звільнити квартиру.

Діючи правомірно та добросовісно позивачка внесла кошти на депозит суду, крім того, протягом розгляду справи в апеляційному суді зверталась до суду із заявами в яких виявляла готовність внести на депозит суду 500000 грн. для виплати відповідачу за належну йому частку квартир, що перевищує ринкову вартість належної відповідачу частки. Тобто дії позивачки направлені на вирішення конфліктної ситуації і існуючий спір у законний спосіб. Отримавши від позивачки справедливу сатисфакцію у вигляді ринкової вартості належної йому частки у праві власності, відповідач зможе розпорядитись цими коштами і забезпечити свої права на житло можливо в іншому районі, в іншому будинку, в квартирі меншою площею, але ця сума надає йому такі можливості.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка внесла на депозит суду 476550 грн. (а.с.150-152 т.1)

З врахуванням наведеного, позовні вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на 3/8 частки квартири і визнання за ОСОБА_1 права власності на ці 3/8 частки підлягають до задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 ознайомився із висновком експертизи 10 березня 2020 року. В судовому засіданні не погодився із висновком експертизи в частині вартості квартири і її 3/8 часток. Колегія суддів перевірила доводи відповідача і вважає їх голослівними, оскільки експертом детально висвітлено які методики ним застосовувались при визначенні вартості 3/8 частин спірної квартири.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги позивачка заявила, що вона погоджується на виплату відповідачу вартості його частки не у розмірі визначеному експертом 337 000 грн., а у розмірі суми, яка була внесена нею на депозит Солом`янського районного суду, а тому просила задовольнити її позов і зобов`язати її виплатити відповідачу саме 476550 грн. Вважає, що вказана сума є достатньою для придбання відповідачем іншого житла.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки в цій частині, припинити право власності ОСОБА_2 на 3/8 часток спірної квартири, визнати за ОСОБА_1 права власності на цю частку з виплатою останньою ОСОБА_2 476550 грн.

Щодо позовних вимог про виселення ОСОБА_2 із квартири, то вони не підлягать до задоволення.

Як вже зазначалось вище, особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого порушеного права у спосіб, встановлений ст. 16 ЦК України.

Позивачка звернулась до суду з позовом про захист свого права власності шляхом припинення права іншого співвласника на частку у спільному майні. Обгрунтовувала свої вимоги неможливістю користування квартирою спільно з відповідачем.

Заявляючи позовні вимоги про виселення, позивачка фактично захищає своє право власності власника 6/8 частин квартири, які вона тільки отримує за цим рішенням. Отже це право власності відповідачем на час пред`явлення позову не порушувалось, отже не підлягає захисту.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 для чого Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації вчинити необхідні дії щодо зняття вказаної особи з реєстрації місця проживання та в частині виселення ОСОБА_2 із квартири, то ці вимоги не підлягають задоволенню виходячи з того, що Солом`янська районна державна адміністрація не була залучена до участі у справі, отже суд не може зобов`язувати її вчиняти дії.

Крім того, відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02 березня 2016 року підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином права власника житла не захищаються у спосіб зобов`язання уповноважених органів зняти з реєстрації фізичну особу, а здійснюються в адміністративному порядку на підставі рішення суду про виселення такої особи із житла.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена судом частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме припинено право ОСОБА_2 на 2/8 частки спірної квартири, визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частки квартири та зобов`язано останню виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію, то з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 22870 грн. 10 коп., з яких: 5470 грн. 60 коп. - судовий збір за звернення до суду з позовом (однак вимога немайнового характеру - 704 грн. 80 коп. та вимога майнового характеру - 4765 грн. 50 коп.), 8502 грн. 90 коп. - судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою, 9193 грн. 60 коп. - витрати по проведенню судової експертизи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення частки у праві власності, зняття з реєстрації та виселення задовольнити частково.

Припинити право ОСОБА_2 на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за належні йому 3/8 часток квартири у розмірі 476550 гривень внесеної на депозит Солом`янського районного суду м.Києва.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 22870 грн. 10 коп., з яких: 5470 грн. 60 коп. - судовий збір за звернення до суду з позовом, 8205 грн. 90 коп. - судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою, 9193 грн. 60 коп. - витрати по проведенню судової експертизи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач

Судді: