Дата документу 11.09.2020 Справа № 336/3203/20
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/3203/20 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження №22-ц/807/2840/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року про передачу справи за підсудністю у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги вимоги вона обґрунтувала тим, що 16 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №115.

Від шлюбу у сторін народилася дитина донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що у сторін відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, а спроби примиритися не дали жодних позитивних результатів, з урахуванням положень ч.2 ст. 28 ЦПК України, ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд:

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №115 від 16 червня 2010 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Дзержинського міського суду Донецької області зв місцем реєстрації відповідача.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти. Позивачка взята на облік внутрішньо переміщеної особи та постійним місцем її проживання є: АДРЕСА_1 , а відповідно до довідки про склад сім`ї від 03.06.2020 року виданої головою правління ОСББ «Харчова70» за вищезазначеною адресою вона проживаю разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2016 року народження, проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому справа підлягає розгляду в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Передаючи справу за підсудністю суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надано документального підтвердження того, що неповнолітня дитина мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Тому, враховуючи, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що за територіальною юрисдикцією відноситься до Торецького району Донецької області, тому справа підлягає направленню на розгляд до Дзержинського міського суду Донецької області.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що згідно Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 16 червня 2010 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 16 червня 2010 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №115. Прізвище дружини після укладення шлюбу присвоєно ОСОБА_6 .( а.с. 5).

Згідно Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 03 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №24. Батьками записано: батько ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 . (а.с. 3).

Відповідно до Довідки про склад сім`ї у житловому будинку осіб, виданої 03 червня 2020 року головою правління ОСББ «Харчова70» ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_1 1985 р.н. (мати), ОСОБА_3 2016 р.н. (донька). (а.с. 6).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно з нормами процесуального закону, завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

За приписами ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

В розумінні даної норми альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Зміст наведених положень закону свідчить про те, що позивачка має право на розгляд справи за її місцем проживання.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

Згідно відповідей на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22 липня 2020 року № 01-71/10078, №01-71/10077, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , відсутня. (а.с. 16-17).

Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 серпня 2020 року №2302-, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , фактичним місцем проживання/перебування є: АДРЕСА_3 . (а.с. 25)

Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 серпня 2020 року №2302-, законним представником, що супроводжує малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 зареєстрованим місцем проживання якої є: АДРЕСА_4 , фактичним місцем проживання/перебування є: АДРЕСА_3 . (а.с. 26).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України у тому числі може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", на момент їх виникнення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про точну причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Враховуючи викладені обставини, місце проживання ОСОБА_1 та те, що на її утриманні є малолітня дитина, ОСОБА_1 правильно визначилась з територіальною юрисдикцією, звернувшись з позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з додержанням правил альтернативної (за вибором позивача) підсудності справи.

Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про непідсудність справи Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, оскільки такий висновок не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Крім того, передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції достовірно не впевнився в реальному місці реєстрації відповідача, оскільки матеріали справи містять лише останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 , яке є тимчасово окупованим.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для передачі справи за територіальною юрисдикцією до Дзержинського міського суду Донецької області, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про відкриття провадження у справі та продовження розгляду.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена із порушеннями норм процесуального права, а тому, відповідно до положень ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року про передачу справи за підсудністю в цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 11 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.