Дата документу 09.09.2020 Справа № 328/1815/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1815/18 Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко П.Л.
Провадження №22-ц/807/1639/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року Акціонерне товариство «МетаБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 22 вересня 2006 року між Акціонерним товариством «Металург», правонаступником прав і обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №16, згідно з яким ОСОБА_2 було надано кредит у сумі 5 840,00 доларів США, шляхом зарахування грошових коштів на позичковий рахунок на термін до 22 вересня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави №101 від 22 вересня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. На час відкриття спадщини зобов`язання померлого ОСОБА_2 за кредитним договором з повернення кредитних коштів та відсотків, сплати штрафних санкцій, що були нараховані, залишилися не виконаними.

Станом на 27 січня 2010 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає: заборгованість за кредитом 4181,21 доларів США, за відсотками 398,34 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 23118,38 гривень, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2296,93 гривень, штраф за неповернення кредиту в найближчий строк 02 лютого 2009 року - 233,83 гривень.

16 березня 2010 року АТ «МетаБанк» надіслав до Токмацької державної нотаріальної контори повідомлення кредитора №32-6811/2369 від 15 березня 2010 року з вимогами до спадкоємців ОСОБА_2 , тобто в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Токмацька державна нотаріальна контора листом №131 від 01 квітня 2010 року повідомила АТ «МетаБанк», що інформація про заборгованість ОСОБА_2 прийнята, зареєстрована, спадкова справа № 33 відкрита за заявою спадкоємців та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №48808885.

Листом від 23 серпня 2017 року, який надійшов на адресу АТ «МетаБанк» 04 вересня 2017 року ОСОБА_1 повідомила, що як дружина померлого позичальника, яка проживала з ним на момент смерті вона прийняла спадщину.

Оскільки ОСОБА_1 не повідомила АТ «МетаБанк» про подання заяви про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на спадщину, позивач пред`являє вимоги з урахуванням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦПК України, з 04 вересня 2017 року.

05 вересня 2017 року АТ «МетаБанк» на адресу ОСОБА_1 надіслав повідомлення щодо сплати заборгованості, проте вимога залишається невиконаною, у зв`язку з чим АТ «МетаБанк» вимушене звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Мета Банк» заборгованість в сумі 4579,55 доларів США, пеню в сумі 25 649,14 грн та суму сплаченого судового збору 2185,13 грн.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 08 січня 2019 року змінено повне найменування позивача з Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» на Акціонерне товариство «МетаБанк».

РішеннямТокмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «МетаБанк» на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи в сумі 5463,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «МетаБанк»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «МетаБанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено з якого саме моменту у АТ «МетаБанк» виникло право на звернення до суду з позовом, оскільки до 04 вересня 2017 року були наявні обставини, які перешкоджали встановити коло спадкоємців ОСОБА_2 , тому до цього моменту Банк не міг вживати жодних заходів щодо виконання зобов`язання по сплаті боргу, тому перебіг позовної давності почався саме з 04 вересня 2017 року, коли банк отримав відомості про спадкоємця. Крім того, висновки суду про стягнення на користь ОСОБА_1 понесених витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи є не правильними, оскільки спір виник внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо задоволення вимог Банку в межах вартості майна одержаного в спадщину та експертиза була проведена виключно з її ініціативи, тому відсутні підстави для стягнення понесених витрат з Банку.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоча кредитор своєчасно відповідно до положень ст. 1281 ЦК України пред`явив претензію до спадкоємців шляхом її подання до нотаріальної контори за місцем проживання позичальника, однак ПАТ «МетаБанк» не вчинило достатніх заходів, необхідних для виявлення спадкоємців ОСОБА_2 , про те, що спадкоємці звернуллися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадшини після померлого ОСОБА_2 Токмацька нотаріальна контора повідомила ПАТ « МетаБанк» в квітні 2010 року, термін дії кредитного договору закінчився 22 вересня 2011 року, проте з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ « МетаБанк» звернувся до суду в липні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності передбаченої ст. 257 ЦК України про застосування якої просила відповідачка ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підстав для задоволення позову немає.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №16, згідно з яким ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 5840,00 доларів США на термін до 22 вересня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних. (т.1 а.с. 6-7).

Пунктом 4 кредитного договору №16 між сторонами договору узгоджено порядок та строки погашення кредиту, пунктом 5 відповідальність за невиконання (неналежного виконання) сторонами зобов`язань.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави №101 від 22 вересня 2006 року.

Предметом застави виступив транспортний засіб марки IVEKO, модель TURBO DAILY, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Токмацьким МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України в Запорізькій області 06 червня 2006 року. (т.1 а.с. 8-9).

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 виданого 02 лютого 2010 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №52. (т.1 а.с. 15).

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитом, судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту у розмірі 150 (78,55+71,45) дол. США, ОСОБА_2 здійснив 03 серпня 2008 року. (т.1 а.с. 12-14).

Станом на 27 січня 2010 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає: заборгованість за кредитом 4181,21 доларів США, за відсотками 398,34 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 23118,38 гривень, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2296,93 гривень, штраф за неповернення кредиту в найближчий строк 02.02.2009 - 233,83 гривень.

Відповідно до листа надісланого до Токмацької державної нотаріальної контори за вихід. №32-6811/2369 від 15 березня 2010 року, містилися вимоги АТ «МетаБанк» до спадкоємців ОСОБА_2 , який було подано в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Сума непогашеного кредиту складає 4579.55 доларів США. Просили врахувати вищезазначену інформацію при зверненні до нотаріальної контори спадкоємців та оформлення права на спадщину (т.1 а.с. 16, а.с. 91).

Згідно відповіді Токмацької державної нотаріальної контори №131 від 01 квітня 2010 року, повідомлено ПАТ « МетаБанк», що інформація про заборгованість ОСОБА_2 прийнята та зареєстрована. Також Банк було повідомлено, що після померлого ОСОБА_2 за заявою спадкоємців відкрита спадкова справа № 33 та зареєстрована у Спадковому реєстрі за №48808885. (т.1 а.с. 17).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 02 лютого 2010 року була проведена реєстрація спадкової справи №33 за померлим ОСОБА_2 в Токмацькій державній нотаріальній конторі. (т.1 а.с.18).

З копії спадкової справи після померлого ОСОБА_2 вбачається, що із заявою про прийняятя спадщини за законом до Токмацької державнрої нотаріальної контори 02 лютого 2010 року звернулася дружина померлого ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 відмовився від спадщини ( т. 1 а.с. 88-89).

Відповідно до листа ПАТ «МетаБанк» від 04.04.2013 року адресованого на адресу Токмацької державної нотаріальнлї контори останній просив повідомити спадкоємців, які подали заяву про прийняття спадщини ( т. 1 а.с. 92).

Згідно відповіді Токмацької державної нотаріальної контори № 391/02-14 від 11 квітня 2013 року, яка була направлена на адресу ПАТ « МетаБанк» нотаріус зазначив, що банки не входять в перелік установ, які мають право отримувати відомості щодо здійснення нотаріальних дій, тому в даному випадку слід керуватися ст. 8 Закону України « Прол нотаріат» ( т. 1 а.с. 22).

Згідно Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_4 виданого 08 листопада 2014 року Виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 08 листопада 2014 рокузареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №41. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 ». (т.1 а.с. 64).

Згідно Довідки ОСББ «Куйбишева 32» від 05 червня 2014 року вих. №17, повідомлено, що ОСОБА_4 прописана в АДРЕСА_1 та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був прописаний та проживав її чоловік ОСОБА_2 . (т.1 а.с. 101).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 червня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1148, виданого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною О.Ю., спадкоємицею за померлим ОСОБА_2 є ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_2 . (т.1 а.с. 62).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №23333871, 23 червня 2014 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1148, виданого Токмацькою державною нотаріальною конторою, за ОСОБА_4 зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с. 63).

Позивач неодноразово звертався до Токмацької державної нотаріальної контори щодо надання інформації стосовно спадкоємців, які прийняли спадщину аби мати змогу пред`явити вимоги належним спадкоємцям, проте нотаріус посилаючись на ст.8 Закону України «Про нотаріат» відмовила в наданні такої інформації.(т.1 а.с. 19-25).

Листом від 01 серпня 2017 року за вих. б/н АТ «МетаБанк» звернулося до ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника ОСОБА_2 з пропозицією про погашення заборгованості в добровільному порядку. (т.1 а.с. 26).

Згідно відповіді, наданої ОСОБА_1 зазначено, що станом на 23 серпня 2017 року вона не вбачає можливості задовольнити вимоги Банку, оскільки до листа від 01 серпня 2017 року не було додано копії кредитного договору, на підставі якого виникла заборгованість, відсутній розрахунок суми боргу та не додано доказів дотримання Банком строків, передбачених ст. 1281 ЦК України. ОСОБА_4 зазначила, що у випадку надання Банком всіх документів, нею будуть вони розглянуті та прийняте рішення по суті порушеного питання.(т.1 а.с. 28).

Листом від 05 вересня 2017 року за вих. №б/н АТ «МетаБанк» звернулося до ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника з вимогою про погашення заборгованості. (т.1 а.с. 27).

Згідно відповіді ОСОБА_1 від 18 вересня 2017 року, вона зазначила, що у зв`язку з недоведеністю вимог Банку, а також пропуском строку позовної давності, вона не може задовольнити вимоги Банку про стягнення заборгованості. (т.1 а.с. 29).

Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного внституту судових експертиз № 792-18 від 19 серпня 2019 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 становить 181299.00 грн.( т. 1 а.с. 239-254).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1281 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша статті 1282 ЦК України).

Таким чином, вимога кредитора спадкодавця може бути заявлена безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. В цій справі ПАТ «МетаБанк» скористалося своїм правом кредитора заявити вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора, що свідчить про відсутність порушень прав банку на цьому етапі.

Відповідно до пункту 189 Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Згідно з пунктом 231 Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.

Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належать ведення конкретної спадкової справи.

З урахуванням наведеного, вимогу кредитора померлого позичальника пред`явлено вчасно та у спосіб, визначений законодавством.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року в цій справі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Встановивши, що банк скористався своїм правом та 15 березня 2010 року, тобто протягом шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_2 , направив нотаріусу відповідну претензію (вимогу), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що банк як кредитор спадкодавця вчасно та у спосіб, визначений статтею 1281 ЦК України, пред`явив вимогу до спадкоємця боржника. При цьому, зважаючи на подану під час розгляду справи судом першої інстанції заяву ОСОБА_4 про застосування позовної давності, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову за пропуском позовної давності, оскільки АТ " МетаБанк» могло довідатися про порушення свого права з часу подання ОСОБА_1 до Токмацької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини від 02 лютого 2010 року, після смерті ОСОБА_2 , однак з позовом до суду останній звернулося лише 16 липня 2018 року.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що про порушення свого права ПАТ «МетаБанк» дізналося лише 04 вересня 2017 року, коли отримав відповідь на лист Банку від ОСОБА_4 , яким останньою був визнаний факт спадкування прав та обов`язків ОСОБА_2 , тому саме з цього часу Банк отримав можливість вживати реальні заходи стосовно відповідачки ( як боржника) щодо виконання зобов`язаня по сплаті боргу, є неспроможними з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме -обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17.

АТ " МетаБанк» не надало доказів поважності причин пропуску позовної давності та не навело переконливих аргументів щодо наявності в нього об`єктивних перешкод звернутися до суду з позовом до спадкоємця позичальника в межах встановлених законом строків, які є розумними і достатніми для захисту порушеного права.

Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі позивача, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи заяву про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , відповідачка подала до Токмацької державної нотаріальної контори 02 лютого 2010 року і банк з цієї дати протягом трьох років міг дізнатися про спадкоємця, проявивши відповідну зацікавленість шляхом витребування необхідної інформації, та пред`явити свої вимоги до ОСОБА_4 .

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що за інформацією щодо кола спадкоємців до Токмацької державної нотаріальної контори Банк звернувся лише в квітні 2013 року, тобто пройшло більше трьох років, з часу подання відповідачкою заяви до Токмацької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та обізнаності Банком щодо відкриття спадкової справи за заявою спадкоємців, після смерті ОСОБА_2 .

Отримавши відповідь від Токмацької державної нотаріальної контори від 11.04.2013 за вихідним номером № 391/02-14 про те, що відповідно до ст. 8 Закону України « Про нотаріат» банки не входять в перлік установ, які мають право отримувати відомості щодо здійснення нотаріальних дій, АТ «МетаБанк» мав можливість оскаржити дії державного нотаріуса, чого ним зроблено не було.

Крім того, що відповідачка є дружиною позичальника, а отже за законом відноситься до числа спадкоємців першої черги, про що АТ « МетаБанк» було відомо ще на момент подання заяви до Токмацької державної нотаріальної контори від 15.03.2010 року, оскільки в розпорядженні позивача була копія паспорту позичальника з відміткою про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_8 , про що позивач зазначає в позовній заяві ( абзац четвертий сторінки другої тексту позовної заяви) .

В суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснила, що в березні 2010 року вона з`явилася до ПАТ «МетаБанк» та передала свідоцтво про смерть свого чоловіка Серія НОМЕР_3 і повідомила про відкриття спадкової справи після його смерті.

Факт отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 в березні 2010 року не заперечується представником Банком в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 23.06.2014 року та в той же день інформація про реєстрацію за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтведжується витягом № 23333871. Відомості вказаного реєстру є відкритими, тому позивач не був позбавлений можливості відслідковувати реєстрацію переходу права власності на квартиру,яка була власністю позичальника.

З огляду на зазначене, посилання апелянта про те, що до 04 липня 2017 року АТ «Мета Банк» не знав хто є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , тому він своєчасно не міг звернутися до суду з позовом, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 відповідачка подала до Токмацької державної нотаріальної контори 02 лбютого 2010 року і банк з цієї дати протягом трьох років міг дізнатися про спадкоємця, проявивши відповідну зацікавленість шляхом витребування необхідної інформації, а в разі ненадання такої інформації оскаржити дії нотаріуса з цього питання. Достоменно знаючи, що у померлого є дружина ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем першої черги за законом позивач мав можливість в передбачений законом строк подати позов про стягнення заборгованості за кредитним договором до дружини померлого та клопотати перед судом про витребування копії спадкової справи, після померлого ОСОБА_2 для з`ясування інформації щодо кола всіх спадкоємців померлого.

Отже, як вбачається із матеріалів справи доказів, що свідчили б про добросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на витребування необхідної інформації, та пред`явити свої вимоги до ОСОБА_1 , заявник не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Навпаки, відповідачка довела, що вона своєчасно повідомила позивача про смерть свого чоловіка ОСОБА_2 , в 2010 році надала ПАТ « МетаБанк» свідоцтво про його смерть, повідомила про відкриття спадкової справи, тобто інформацію про порушення ПАТ « Метабанк» мав можливість отримати раніше.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ " Мета Банк» не пропустило позовну давність, є безпідставними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на профіесійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та інш.

Відповідно до акту № 792 здачі приймання висновку експерта № 792-18 від 19.08.2019 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у даній справі, яка була проведена на підставі ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 19.11.2018 року ОСОБА_9 сплатила експерту 5463.60 грн (т. 1 а.с. 237).

Згідно з ч. 2 п2) ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки в задоволенні позову АТ «Метабанк» було відмовлено, тому суд першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 133 та вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України обгрунтовано поклав судові витрати понесені відповідачкою за проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 328/1815/18 від 19.08.2019 в розмірі 5463.60 грн, на позивача.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги з цього питання є безпідставними.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував та виклав в мотивувальній частні оскаржуваного судового рішення.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, а наведені в апеляційній скарзі АТ " МетаБанк» доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 11 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Маловічко С.В.