№ провадження 2/646/1366/2020
Справа № 643/380/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.20 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Білінська О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху, позивачу запропоновано в 5-денний строк з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позову, шляхом подання заяви, а саме: згідно п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем в позовній заяві зазначено останнє відоме місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, матеріали позовної заяви та доданих документів не містять жодного підтвердження цього факту.

При цьому, позивач зазначає, що до травня 2019 проживала спільно з відповідачем на території Держави Кувейт, однак, адресу проживання не вказує.

не зазначає, що унеможливлює суд забезпечити право відповідача на отримання копії позовної заяви та бути повідомленим про перебування справи в провадженні суду.

У відповідності до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України Червонозаводським районним судом м. Харкова було надіслано запит щодо підтвердження зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , за адресою вказаною в позові: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Реєстру територіальної громади міста Харкова, відомості відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Реєстрі територіальної громади міста Харкова відсутні.

Згідно копії свідоцтва про шлюб № 193 (у завіреному перекладі з арабської мови на українську, засвідченому перекладачем ОСОБА_3 ), копії свідоцтва про народження № НОМЕР_1 (у завіреному перекладі з арабської мови на українську, засвідченому першим секретарем з консульських питань Посольства України в державі Кувейт Ігнатовським Є.Є. від 28.05.2017) місце народження відповідача ОСОБА_2 вказане як Держава Кувейт.

Таким чином, з наданих позивачем доказів не підтверджується те, що останнім відомим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

Тобто, з поданої позовної заяви та доданих документів встановити зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 для надіслання судових повісток та інших процесуальних документів, оскільки позивачем не надано належної інформації та жодного доказу, що відповідач дійсно проживав за вказаною в позові адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачкою також не зазначено місце проживання відповідача у Державі Кувейт, що унеможливлює його належне повідомлення про місце і час розгляду справи судом у будь-який спосіб. До того ж, позивачка не надала до суду належним чином засвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на офіційну мову країни Держава Кувейт, для вручення відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території Держави Кувейт.

Положеннями п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно із ч.2 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 498 ЦПК України , у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.1 ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 2.1 , п.2.1.1. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54, у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном. Доручення складається судом України, який розглядає цивільну справу, і повинно містити інформацію та документи, передбачені міжнародним договором України. Доручення адресується компетентному суду запитуваної держави.

Відповідно до ст.2 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав.

Відповідно до ст. 3 цієї Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний, відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Крім того, відповідно до Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, Конвенція застосовується у відносинах України з Данією, Мексикою, Люксембургом, Болгарією, Ізраїлем, Італією, Словенією, Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії, Німеччиною, Фінляндією, Австралією, Швейцарією, США, Іспанією, Швецією, Норвегією, Аргентиною, Польщею, Словаччиною, Сінгапуром та Латвією. Держави, які підписали цю Конвенцію, бажаючи полегшити передачу та виконання судових доручень і сприяти погодженню різних способів, які використовуються ними з цією метою, піклуючись про поліпшення взаємної правової допомоги в цивільних або комерційних справах.

Відповідно до ст.1 Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах, у цивільних або комерційних справах судовий орган Договірної Держави може відповідно до положень законодавства цієї Держави шляхом надіслання судового доручення звернутися до компетентного органу другої Договірної Держави з проханням отримати докази або провести інші процесуальні дії.

Реєстрація місця проживання або місця перебування особи- це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

В такому разі саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направляються судом до Міністерства юстиції України.

Таким чином, оскільки відповідач є громадянином Держави Кувейт, суду, у випадку відкриття провадження у справі, необхідно буде направляти копію позовної заяви та доданих до неї документів за адресою зареєстрованого місця проживання у Державі Кувейт через Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м.Харків.

Отже, суду необхідний належним чином засвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на офіційну мову країни Держави Кувейт, для вручення відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території Держави Кувейт.

В той же час, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на всій території України карантин, який у подальшому неодноразово продовжувався, згідно з Постановами КМ № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України у редакції Закону № 540-IX від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18 червня 2020 року, що набув чинності 17 липня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується, що зазначена ухвала суду отримана позивачем 16.04.2020 року.

Протягом 20-денного строку, у відповідності до вимог Закону України № 731-IX від 18 червня 2020 року, що набув чинності 17 липня 2020 року, заявник не звернувся до суду із заявою про продовження процесуального строку з підстав, встановлених цим Законом.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Станом на дату постановлення ухвали недоліки заяви не усунуті, будь-яких заяв від позивача до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, вказана заява підлягає поверненню.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.В. Білінська