ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3993/20 Справа № 182/2685/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання -Чубіна А.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року, ухваленого суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі, повний текст судового рішення складено 11 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, просить суд стягнути солідарно з відповідачів завдану матеріальну шкоду в розмірі 19000 грн., а також інфляційні втрати - 7026,20 грн., та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1451,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим в том, що він наніс матеріальну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 22940 грн. Між сторонами 23.09.2015 року укладений трьохсторонній договір щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. ОСОБА_3 надав розписку, в якій зобов`язався відшкодувати матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням (борг) в розмірі 25000 грн. за ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не пізніше 01.10.2016 року. 23.09.2015 року сплачено 6000 грн., залишок матеріальної шкоди становить 19000 грн. Відповідачі ухиляються відшкодувати матеріальну шкоду, строк виконання встановлений 01.10.2016 року, проте зобов`язання виконано. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути суму боргу, інфляційні втрати і 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Шашликов Д.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зауважує, що зібраними у справі доказами доводиться факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 злочинними діями ОСОБА_2 матеріальної шкоди та зобов`язання відповідача ОСОБА_3 солідарно її погасити за укладеною розпискою від 23 вересня 2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В мотивування відзиву зауважує, що він поручився за ОСОБА_2 виконати його зобов`язання з відшкодування шкоди завданої злочином у строк до жовтня 2016 року. Проте розписка не може свідчити про укладений договір поруки.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Від представника позивача - адвоката Шашликова Г.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, поданого на неї відзиву, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.09.2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у злочинах передбачений ч.1 статті 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема встанволено, що потерпілому ОСОБА_1 завдано майнової шкоди в розмірі 22940 грн.(а.с.9-15).

Цивільний позов ОСОБА_1 , заявлений в рамках кримінального провадження за заявою потерпілого залишено без розгляду у зв`язку з частковим відшкодуванням ОСОБА_2 збитків (а.с.12).

Згідно тексту розписки від 23.09.2015 року ОСОБА_3 зобов`язався погасити борг в сумі 25000 грн. за ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не менше 1500 грн., щомісяця не пізніше 01.10.2016 року. Також у розписці зазначено, що 23.09.2015 року ОСОБА_1 отримав за розпискою 6000 грн (а.с.8)

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку їх недоведеність.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди ОСОБА_1 завданої злочинними діями ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відсутності належних та допустимих доказів про доведеність розміру шкоди спричиненої позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду від 02.09.2015 року, який набрав чинності 03 жовтня 2015 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у злочинах передбачений ч.1 статті 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема встановлено, що потерпілому ОСОБА_1 завдано майнової шкоди в розмірі 22940 грн. Колегія суддів вважає даний доказ належним та допустимим, який доводить як факт заподіяння шкоди та її розмір.

Національне законодавство доволі чітко врегульовує питання позовної давності у спірних правовідносинах.

В деліктних правовідносинах, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Як видно з матеріалів справи, під час розгляду справи в порядку кримінального провадження позивачем, як потерпілим заявлявся цивільний позов про стягнення завданої ОСОБА_2 шкоди. Який за заявою ОСОБА_1 через часткове відшкодування завданих збитків та досягнутою домовленістю про порядок відшкодування, залишено без розгляду (а.с.12).

Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду від 02.09.2015 року, який набрав чинності 03 жовтня 2015 року (а.с.15).

З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 19 квітня 2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав. Про застосування якого заявлено відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції в поданому до суду відзиві проти заявленого позову (а.с.44-46).

Колегія суддів не може погодитися із твердженням позивача, що строк позовної давності не пропущений з огляду на обов`язок ОСОБА_3 сплатити завдані збитки до 01 жовтня 2016 року, згідно розпискою. Оскільки зобов`язання з відшкодування шкоди має обов`язок згідно положення ст.1166 ЦК України виконати її заподіювач ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів вважає, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 виникли договірні правовідносини за розпискою. З тексту розписки видно, що ОСОБА_3 поручився, зобов`язався за ОСОБА_2 виконати обов`язок по сплаті боргу в сумі 25000 грн в строк до 01 жовтня 2016 року (а.с.8).

Колегія суддів вважає слушними заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо закінчення строку пред`явлення вимоги до поручителя в порядку ч.4 ст.559 ЦК України.

Частиною 4 ст.559 ЦК України ( в редакції, що діяла на час укладання розписки) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За умовами укладеної розписки, строк виконання зобов`язання встановлено 01 жовтня 2016 року, проте ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у квітні 2019 року, тобто порука ОСОБА_3 припинена.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року ухвалено з порушенням вимог законодавства, без дослідження наявних в матеріалах справи доказів, на підставі полодення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні ОСОБА_1 позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування шкоди завданої злочином 16940 грн.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року змінити в частині мотивів відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати з розгляду справи в суді в сумі 1921 грн (768,40+1152,60)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: