Справа № 445/2351/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/2824/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю:представника позивача - адвоката Барабаш В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Золочівського міського нотаріального округу Швець Ольга Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов Олександр Євгенович, Золочівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про припинення договорів та обтяжень,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №221375 від 01.08.2008 року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (згідно договору від 08.12.2011 року відступлено право вимоги ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 .

Визнано припиненим договір іпотеки №4742 від 01.08.2008 року, який укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (згідно договору від 08.12.2011 відступлено право вимоги ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 .

Визнано припиненим обтяження об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про іпотеку: 12768821 від 01.08.2008 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27538743 від 25.12.2015 року).

Визнано припиненим обтяження щодо заборони на відчуження об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером обтяження: 7676926 від 01.08.2008 року, на підставі договору іпотеки №4742 від 01.08.2008 року.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 2820 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Дельта Банк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що станом на 29.01.2019 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 , виконання зобов`язань якого за кредитним договором забезпечено порукою позивача та іпотекою належного їй нерухомого майна, становить 37562 грн. 54 коп. і позивачем не надано документів, які б підтверджували відсутність заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що основне зобов`язання позичальника по поверненню кредитних коштів має виконуватися належним чином перед новим кредитором у відповідності до умов кредитного договору, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки наявна заборгованість по основній сумі, процентах за кредитним договором та пені, вважає, що відсутні правові підстави для припинення кредитного договору, договору поруки, іпотеки та зняття обмежень.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони позивача, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» (кредитодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір №0, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 100000 грн. на строк до 01.08.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 21,9% річних (а.с.10-13).

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 на підставі договору поруки №221375 від 01.08.2008 року (а.с.7-8) та іпотекою належного ОСОБА_1 нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 01.08.2008 року (а.с.54-55).

Банк, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явив до позичальника вимогу від 13.03.2010 року про дострокове повернення кредиту в строк протягом 31-го календарного дня з моменту отримання вимоги (а.с.9), яка залишилась невиконаною, тому у серпні 2010 року звернувся до суду з позовом і рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2011 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 у користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 91952 грн. 05 коп.

Вказане рішення суду було звернуто стягувачем ПАТ «УкрСиббанк», а в подальшому, - ПАТ «Дельта-Банк», після заміни первісного кредитора на нового кредитора на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитом від 08.12.2011 року (а.с.14-16), до примусового виконання і виконано боржниками в повному обсязі, що підтверджується постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції від 26.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження (а.с.5-6).

Отже, встановивши, що банк використав своє право, яке надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками якого Золочівський районний суд Львівської області 24 січня 2011 року ухвалив рішення, яке боржники виконали, що підтверджується постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції від 26.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, і банк, в силу наведеної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду, не мав права продовжувати нараховувати проценти та пеню і зараховувати на їх погашення отриманні від боржників в результаті виконання рішення суду грошові кошти, а тому посилання апелянта на існування заборгованості за кредитним договором після виконання рішення суду, не має правового значення для вирішення даного спору.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку», основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 559 ЦК України також визначено, що порука припиняється з припиненням забезпечуваного нею зобов`язання.

Отже, з огляду на викладене, суд першої інстанції, встановивши факт належного виконання боржниками основного зобов`язання за кредитним договором, дійшов правильного висновку про настання у зв`язку з цим таких юридичних наслідків як припинення правовідносин поруки та іпотеки за укладеними з позивачем 01.08.2008 року договорами поруки та іпотеки.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2020 року в справі №569/613/19, провадження №61-18981св19.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.