ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

секретар Гнатюк О.С.

імена (найменування) сторін:

позивач: Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури

відповідачі: виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківська районна у місті Полтаві рада, ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу в.о. керівника Полтавської місцевої прокуратури

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2020 року

по справі за позовом Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 , треті особи Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 22.06.2010 року № 266, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 200 кв.м. для ведення садівництва; визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 29.07.2010 року про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 22.06.2010 року № 266; визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 31.08.2010 року за № 380, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_1 зі складу земель житлової та громадської забудови міста вищевказану земельну ділянку; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 483153 від 21.09.2010 року; зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель запасу Полтавської міської ради вищевказану земельну ділянку.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року позовну заяву прокурора залишено без руху та надано строк для обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, в особі територіальної громади міста Полтави, в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2020 року позовну заяву Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Ухвала суду вмотивована тим, що прокурором не усунуто недоліків позовної заяви та не надано доказів наявності підстав для здійснення представництва в суді законних інтересів держави та неспроможності здійснення такого захисту уповноваженими на те органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржив в.о. керівника Полтавської місцевої прокуратури, просив скасувати її, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2016 року перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2016 року місцевим судом відкрито провадження у справі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2020 року позовну заяву Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави залишено без руху та надано строк для обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, в особі територіальної громади міста Полтави, в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 березня 2020 року позовну заяву Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки залишено без розгляду.

Вказана ухвала була скасована постановою Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, у зв`язку із тим, що Полтавською місцевою прокуратурою направлено поштовим зв`язком позовну заяву у новій редакції з відповідними обґрунтуваннями підстав звернення до суду та усунуто недоліки позовної заяви.

Зі змісту ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року вбачається, що місцевий суд повторно залишив позовну заяву без руху з тих самих підстав, не дивлячись на те, що постановою Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, яка набрала законної сили, встановлено, що Полтавською місцевою прокуратурою усунуто недоліки позовної заяви та надано обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, в особі територіальної громади міста Полтави, в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України.

Належне обґрунтування участі у справі прокурора в інтересах держави вбачається і зі змісту заяви першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури, поданої на виконання ухвали місцевого суду про залишення позовної заяви без руху (т. 5 а.с.098-104).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є повернення у власність територіальної громади м. Полтави земель, що перебували у комунальній власності, а також визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження такими землями.

ЄСПЛ звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Відтак, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Враховуючи, що під час вирішення даного спору має бути вирішено питання про повернення у власність територіальної громади м. Полтави землі, яка відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, даний спір безсумнівно стосується інтересів держави, які підлягають судовому захисту.

У справі «Ільхан проти Туреччини», рішення від 27 червня 2000 року ЄСПЛ, аналізуючи питання доступу особи до правосуддя, застерігає від надзвичайного формалізму. Проте, такий формалізм було допущено місцевим судом.

Бездіяльність органів місцевого самоврядування м. Порлтави щодо ініціювання судового захисту інтересів держави є очевидною. При цьому, наявність поважних причин для такої бездіяльності не є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм процесуального права місцевим судом було постановлено помилкову ухвалу про залишення позовної заяви Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури без розгляду, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Полтавської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль