Ухвала

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 357/12625/19

провадження № 61-12050ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зобов`язання надати інформацію, стягнення безпідставно набутих коштів і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Київоблгаз Збут», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зобов`язання надати інформацію, стягнення безпідставно набутих коштів і моральної шкоди, у якому просив: зобов`язати ТОВ «Київоблгаз Збут» надати йому згідно його заяви від 28 жовтня 2019 року помісячну письмову інформацію (роздруківку) за період з 01 вересня 2017 року по 31 жовтня 2019 року щодо обсягів спожитого ним газу, в тому числі окремо, з застосуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов, нарахованих платежів, в тому числі окремо, з врахуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов, сплачених коштів, розміру можливої заборгованості, в тому числі окремо, з врахуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов; стягнути з ТОВ «Київоблгаз Збут» на його користь кошти в розмірі 756,16 грн, як безпідставно набуті, та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «Київоблгаз Збут» надати ОСОБА_1 помісячну письмову інформацію за період з 01 вересня 2017 року по 31 жовтня 2019 року щодо обсягів спожитого ним природного газу, в тому числі окремо, з застосуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов, нарахованих платежів, в тому числі окремо, з врахуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов, сплачених коштів, розміру можливої заборгованості, в тому числі окремо, з врахуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року скасовано у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання надати інформацію, стягнення безпідставно набутих коштів та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» як оператор ГРМ є особою, яка володіє інформацією щодо об`єму та обсягів спожитого побутовим споживачем природного газу, та є розпорядником цієї інформації, здійснює облік спожитого природного газу, згідно якого проводяться нарахування оплати. Письмову інформацію щодо обсягів спожитого позивачем природного газу, в тому числі окремо з застосуванням коефіцієнту приведення до стандартних умов, повинна надати саме ця організація, у зв`язку з чим ТОВ «Київоблгаз Збут» є неналежним відповідачем у справі.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є майнові вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів і моральної шкоди, ціна яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною у силу закону, а також немайнова вимога про зобов`язання надати інформацію, в частині якої суд визнає дану справу справою незначної складності та такою, що не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягє касаційному оскарженню,однак такі є необґрунтованими й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Заявник у касаційній скарзі вказує, що дана справа має для нього виняткове значення, однакці доводи не містять правових підстав для розгляду малозначної справи в касаційному порядку. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням у цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання ОСОБА_1 на те, що справа становить значний суспільний інтерес, не обґрунтовані належним чином та не підтверджені відповідними доказами.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зобов`язання надати інформацію, стягнення безпідставно набутих коштів і моральної шкоди.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко