Справа №: 398/1918/20
провадження №: 2/398/1218/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" серпня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Коліуш Г.В., з участю секретаря судового засідання Хілевич Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

з участю:

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору дарування від 11 жовтня 2013 року позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . В даній квартирі зареєстрована вона, її мати та батько, ОСОБА_2 . Відповідач з березня 2019 року в даній квартирі не проживає, вирішити питання про зняття з реєстрації у зазначеній квартирі в добровільному порядку відповідач не бажає.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, пояснила, що квартира належить на праві власності позивачу, відповідач на початку березня 2019 року без жодних пояснень зібрав речі на переїхав до своєї матері в смт. Олександрійське, зазначає, що пояснення відповідача про те, що він вимушений був переїхати до матері через ненадання йому допомоги та відсутність піклування з боку позивача та представника позивача не відповідають дійсності, оскільки відповідач має такий стан здоров`я, що може самостійно про себе піклуватися, донька (позивач) з 2018 року має певні проблеми психологічного характеру, на початку 2019 року через стан здоров`я вимушена була покинути навчання в м. Дніпро, через стан здоров`я дочка була визнажена, спала по двадцять годин на добу, сама представник весь час працювала, піклувалася про родину (позивача та відповідача), відповідач має третю групу інвалідності, але остання операція була проведена в 2015 році, весь цей час він почуває себе задовільно, через те, що відповідач зареєстрований в квартирі, позивач не має можливості оформити субсидію.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що він дійсно з березня 2019 року не проживає за адресою реєстрації, не має наміру проживати за адресою реєстрації, але випишеться з квартири тільки після розірвання шлюбу, його речей в квартирі дійсно немає, він переїхав до своєї матері через те, що дружина та донька недостатньо про нього піклувалися, не приділяли уваги, не готували їжу, донька не ходила до магазину за продуктами, цілий день спала, він має онкологічне захворювання, тому потребує допомоги, пов`язує стан доньки не з проблемами зі здоров`ям, а з небажанням піклуватися про нього.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою позивача, на початку березня 2019 року зустріла відповідача на сходах, який повідомив, що йде відчиняти двері матері та сестрі. Згодом вона помітила, як мати відповідача несла великий мішок з речами і загружала їх до машини. В цей час ОСОБА_4 не було вдома, вона їй зателефонувала та повідомила, що її чоловік вивозить речі. Потім вийшла з квартири їхня дочка ОСОБА_1 та повідомила, що з столу в кімнаті забрали документи на квартиру. Після чого відповідач сказав сестрі, щоб остання віддала документи. Відповідач разом з сестрою та матір`ю поїхали. З того часу вона жодного разу не бачила, щоб відповідач з`являвся в квартирі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою позивача, на початку березня 2019 року відповідач з квартири з`їхав, вона допомагала зносити речі. Вона спускалася сходама і помітила, як жінка літного віку вийшла з квартири, в якій проживав ОСОБА_2 і зносить речі, вона їй допомогла їх знести до машини. З того часу вона відповідача в будинку не бачила. В квартирі проживає ОСОБА_4 разом з дочкою ОСОБА_1 . Зі слів сусідів, відповідач виїхав проживати до матері, в зв`язку з чим їй не відомо. Їй відомо, що відповідач до переїзду працював в магазині, який знаходиться поруч з будинком.

Заслухавши вступне слово учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири від 11.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2485 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10709163 від 11.10.2013 року. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно довідки КП "Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації" №1360 від 03.12.2018 року, квартира АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 11.10.2013 року р.№2485.

З довідки КП "Житлогосп" №1047 від 16.06.2020 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - власник, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - батько, зареєстрований з 12.03.2010 року.

З актів-розпоряджень №190 від 15.05.2020 року та №220 від 16.06.2020 року, затверджених директором КП «Житлогосп», складених у присутності сусідів, вбачається, що під час обстеження квартири АДРЕСА_2 встановлено, що відповідач в квартирі не проживає з березня 2019 року, його особисті речі в квартирі відсутні.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України).

Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не є власником зазначеної квартири, є членом сім`ї позивача, зареєстрований за вказаною адресою, але з березня 2019 року з власної ініціативи не проживає за адресою реєстрації.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України, у абз. 1 п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом не встановлено поважності причин непроживання відповідача за місцем реєстрації, його свідчення про те, що він вимушений бу переїхати до матері через неналежне піклування не підтверджені жодними доказами, суд вважає, що наявність онкологічного захворювання та встановлення інвалідності третьої групи без доказів того, що його стан здоров`я був таким, що він потребував сторонньої допомоги, не є доказами поважності причин непроживання за місцем реєстрації. Перед початком судового розгляду по суті судом було роз`яснено відповідачу його права та обов`язки, його право звернутися за правовою допомогою, в тому числі його право на безоплатну правову допомогу, право подати клопотання про витребування доказів, виклик свідків тощо, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався.

Згідно з ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу, як такий, що був відсутній за місцем реєстрації понад встановлені строки, підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , без поважних причин не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , можливість збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, тому суд вважає, що реєстрація відповідача в квартирі за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01 вересня 2020 року.

Суддя Г.В. Коліуш