Провадження №2-з/760/292/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Каліш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2020 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій заявник просить забезпечити майбутній позов шляхом:

- накладення арешту на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 ;

- заборони будь-яким особам проводити реєстрацію місця проживання у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, виселення з неї ОСОБА_1 або вселення до неї інших осіб до набрання законної сили рішенням у справі.

Подана заява про забезпечення позову до подання позовної заяви мотивована тим, що 10.12.2019 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № б/н, згідно з яким позикодавець надала позичальнику грошові кошти в сумі 437000,00 грн., строком до 10 червня 2020 р.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 10.12.2019 р., між ними було укладено договір іпотеки від 10.12.2019 р. № б/н, згідно з яким в іпотеку була передана трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., належна позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ради (КМДА) 20.09.2007 р. на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14.09.2007 р.

Після цього, договір позики від 10.12.2019 р. виконувався заявником частковими платежами шляхом часткового погашення коштів на картковий рахунок ОСОБА_3

14.08.2020 р. заявнику стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою Анною Миколаївною було посвідчено договір купівлі-продажу квартири № 1194 від 26.06.2020 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52863099 від 26.06.2020 15:16:49, за яким на підставі відповідного договору право власності на квартиру заявника перейшло до ОСОБА_2 , що підтверджується даними інформаційної довідки №220406650 від 14.08.2020 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявник посилається на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», він не отримував жодних повідомлень від Іпотекодержателя ( ОСОБА_3 ) про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, йому достовірно невідомо, на якій підставі та у який спосіб останньою було звернуто стягнення на предмет іпотеки: шляхом визнання та державної реєстрації права власності на квартиру за нею, з подальшим відчуженням іншій особі (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), чи шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки від іпотеко держателя іншій особі (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Заявник вказує на наявність на сайтах оголошень OLX.ua та country.ua інформації про продаж його квартири. Крім того, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України в розділі «Інформація з єдиної бази даних звітів про оцінку» за період з 19.06.2020 р. по 25.06.2020 р., він знайшов інформацію про оцінку його квартири під номером 4147 у переліку, згідно з яким 23.06.2020 р. ТОВ «АЙ ЕН ДЖІ ГРУП» виконало звіт про оцінку його квартири за ціною 533390,00 грн. Проте, будь-якого доступу для оцінки квартири, він не надавав. За таких обставин, звернення стягнення на предмет іпотеки було вчинено з істотними порушеннями договору іпотеки, ч. 1 ст. 35, ст.ст. 37, 38, ч.ч. 1. 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» та законодавства про нотаріат і про оцінку майна.

Примусове відчуження квартири за умови необізнаності Іпотекодавця, як її власника, та ненадання останньому у встановлений законом строк та порядок можливості припинити таке відчуження є нічим іншим, як протиправним позбавленням права власності, що прямо заборонено Конституцією України і є неприпустимим.

Заявник посилається на те, що він має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2020 р. № 1194 недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та запису про право власності, визнання права власності на квартиру за собою.

Зважаючи на те, що на сайтах OLX.ua та country.ua вже розміщені оголошення про продаж квартири, які мають перегляди, а право власності на квартиру вже зареєстровано за іншою особою, іпотека та обтяження за договором іпотеки на квартиру відсутні і новий власник може розпорядитись нею у будь-який час, у квартирі ніхто не зареєстрований, існує ризик того, що до вирішення справи по суті квартира буде відчужена іншій особі.

Враховуючи, що для підготовки позовної заяви та зібрання даних про нового власника та доказів на підтвердження позовних вимог потребується певний час, вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви є необхідним, оскільки у разі подальшого відчуження майна новим власником та вчинення реєстраційних дій щодо набуття права власності на майно іншими особами, захист права власності позивача буде значно утрудненим або стане неможливим, виникне необхідність у зверненні до суду з іншими позовами, можуть бути порушені права третіх осіб - добросовісних набувачів.

А тому заявник вважає, що у даному випадку, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до вирішення справи по суті може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

На підставі викладеного, заявник просить подану заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви та письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягаю передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:

- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову заявник ОСОБА_1 посилається на те, що він має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2020 р. № 1194 недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та запису про право власності, визнання права власності на квартиру.

Згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 20.09.2007 р., виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14.09.2007 р. № 1667-С/КІ, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , складається з 3 кімнат, жилою площею 46,5 кв.м., загальною площею 89,0 кв.м., належала на праві приватної власності ОСОБА_1 .

10.12.2019 р. між ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 3086, згідно умов якого Іпотекодавець передав, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки складається з 3 (трьох) житлових кімнат та має загальну площу 89,0 кв.м., житлову площу 46,5 кв.м. (п. 1.1. договору іпотеки).

Відповідно до даних інформаційної довідки №220406650 від 14.08.2020 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квратири від 26.06.2020 р., серія та номер: 1194, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52863099 від 26.06.2020 15:16:49.

Вбачається, що спір виник щодо об`єкту нерухомого майна - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Заявник посилається на незаконне відчуження належної йому на праві власності квартири, а також те, що вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви є необхідним, оскільки у разі подальшого відчуження майна новим власником та вчинення реєстраційних дій щодо набуття права власності на майно іншими особами, захист права власності позивача буде значно утрудненим або стане неможливим, виникне необхідність у зверненні до суду з іншими позовами, можуть бути порушені права третіх осіб - добросовісних набувачів.

Заявник вважає, що у даному випадку, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру до вирішення справи по суті може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому, суду надано роздруківки з сайтів, на яких розміщено оголошення про продаж квартири.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, та для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, але зареєстроване за відповідачем право власності на вказане нерухоме майно та невжиття заходів забезпечення позову створює реальну можливість і ризик його подальшого відчуження з метою унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а дії відповідача щодо припинення арештів підтверджують спрямованість таких дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Саме з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача (ів) на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Подані заявником та досліджені судом письмові докази свідчать про те, що ОСОБА_3 , як новим іпотекодержателем спірного нерухомого майна, без відома заявника було здійснено продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності.

З урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виник спір щодо прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 відстоює своє право на житло шляхом оспорювання у судовому порядку як підстави виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру.

З урахуванням встановлених обставин справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог, суд приходить до висновку, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, з`ясувавши обсяг майбутніх позовних вимог, поведінку ОСОБА_3 , яка підтверджує наявність обставин, що невжиття заходів забезпечення майбутнього позову в цій справі може істотно утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких заявник має намір звернутись до суду, а також відповідність видів забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає обґрунтованими доводи заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

А тому беручи до уваги характер даного спору, а саме майнові права на спірне нерухоме майно, суд вважає за необхідне в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Що стосується вимог заяви в частині заборонити будь-яким особам проводити реєстрацію місця проживання у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, виселення з неї ОСОБА_1 або вселення до неї інших осіб до набрання законної сили рішенням у справі, то в даній частині вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такі вимоги є неконкретизованими.

Такі заходи забезпечення позову, будуть достатніми для забезпечення захисту порушених прав та інтересів заявника та виконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Накласти арешт на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2020 р., серія та номер: 1194, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52863099.

В решті вимог заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.