Номер справи 623/3866/19
Номер провадження 2/623/122/2020
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю : секретаря Ноль С. В.

судового розпорядника: Павлюченко Т. А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Грищенка А. А.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу № 623/3866/19 за позовом ОСОБА_1 до Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

26 вересня 2019 року ОСОБА_1 зернувся до суду з позовом до Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому посилається на те, що згідно наказу № 587к від 11 грудня 2007 року був прийнятий на роботу у газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компнаії «Нафтогаз України».

Наказом № 238 від 27 серпня 2019 року його звільнено з роботи за власним бажанням.

Вважає звільнення незаконним, оскільки подав заяву про звільнення під тиском керівництва відповідача, посилаючись на те, що 23 серпня 2019 року він запізнився на роботу на одну годину. В зв`язку з запізненням йому було запропоновано надати письмові пояснення та пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Алкотестер «Драгер» показав незначне відхилення від норми алкоголю та його відсторонили від роботи. Не погодившись з даним висновком він запропонував поїхати в лабораторію Ізюмської ЦМЛ і здати кров на аналіз вмісту алкоголю в організмі.

Не діждавшись висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідач повідомив його про те, що у них є всі підстави для звільнення по п.7 ст.40 КЗпП України, тобто за появу на роботі в нетверезому стані і при цьому наполегливо тиснули на нього написати заяву на звільнення за власним бажанням, що він і зробив, хоча це і не було його власним бажанням. Крім того відповідач звільнив його до закінчення двотижневого строку після подання заяви на звільнення. Просить визнати незаконним наказ №238 від 27 серпня 2019 року, поновити його на роботі , стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 червня 2019 року по день поновлення на роботі.

Позивач, його представник в судовому засіданні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові та додатково пояснили, що заява на звільнення написана 27 серпня 2019 року під тиском що його буде звільнено за ст.40 КЗпП та під диктовку адміністрації відповідача, до отримання висновків клінічного дослідження на стан сп`яніння.

Представник відповідача позову не визнав та пояснив, що звільнення ОСОБА_1 відбулося на підставі власноручно написаної ним заяви про звільнення за власним бажанням з 27 серпня 2019 року. Відповідно до ст.38 КЗпП працівник має право у будь-який строк розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк, письмово попередивши про це роботодавця за два тижні. За наявності причин, що свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони справі домовитись про будь-який строк звільнення в межах двотижневого строку, навіть у день подання заяви про звільнення. В даному випадку ОСОБА_1 було правомірно звільнено з 27.08.2019 року в строк який просив позивач, в день зазначений в його заяві про звільнення за власним бажанням. Доказів звільнення під тиском позивачем не надано.

Так, дійсно 23.08.2019 року позивач прибув на робоче місце з запізненням та в стані алкогольного сп`яніння та після проходження медичного огляду та отримання позитивного висновку від 23.08.2019 року про перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння його було відсторонено від роботи та вирішувалось питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Оскільки 24-26 серпня 2019 року були вихідними, позивач 27 серпня 2019 року подав заяву про звільнення за власним бажанням з 27 серпня 2019 року та в цей день його і було звільнено. Надав до суду відзив від 25.10.2019 року (а.с.61-67)

В судовому засіданні були допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_4 , яка працює провідним фахівцем відділу кадрів відповідача, та надала суду пояснення про те, що 28.08.2019 року вона видавала позивачеві ОСОБА_1 трудову книжку і знайомила його з наказом про звільнення, вона не була свідком як позивач писав заяву на звільнення. На її запитання про причину звільнення ОСОБА_1 повідомив, що він звільняється за сімейними обставинами в зв`язку з переїздом. Жодних сумнівів в тому, що позивач звільняється за власним бажанням у неї не виникло.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що на день звільнення ОСОБА_1 працював головним інженером Шебелинського ЦВНГК Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування". 23 серпня 2019 року його було повідомлено про те, що позивач ОСОБА_1 не вийшов на роботу на восьму годину ранку. ОСОБА_1 спізнився на роботу на годину та мав ознаки алкогольного сп`яніння. О 10-40 год. та 10-50 год. ОСОБА_1 двічі пройшов перевірку на алкотестері «Драгер», який показав наявність алкогольного сп`яніння 0,7 проміле, але ОСОБА_1 наполіг на проходженні медогляду в закладі охорони здоров`я.Від роботи ОСОБА_1 був відсторонений. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 23.08.2019 року виданого Ізюмською ЦМЛ ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. 27.08.2019 року позивач написав заяву на звільнення за власним бажанням. Свідком того, як ОСОБА_1 писав заяву на звільнення він не був.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відсутність правових пістав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що наказом № 587к від 11 грудня 2007 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компнаії «Нафтогаз України» учнем оператора з добування нафти та газу (а.с.45)

Актом про відсторонення від роботи від 23 08 2019 року ОСОБА_1 відсторонено від роботи в зв`язку з запізненням на зміну, знаходженням на робочому місці з ознаками залишкового сп`яніння, що підтвердилось замірами алкотестера (а.с.47)

Зазначені обставини також підтверджуються пояснювальною позивача ОСОБА_1 від 23.08.2019 року та майстра ОСОБА_6 (а.с.49,48)

Відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №82 від 23.08.2019 року та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 23.08.2019 року виданого Ізюмською центрально міською лікарнею ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Із результату токсилогічного дослідження №2901 етанол в крові не виявлено (а.с.35-36, 37,38)

27 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його з роботи 27 серпня 2019 року за власним бажанням (а.с.43)

Наказом № 238к/тр від 27 серпня 2019 року на підставі ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням з 27 серпня 2019 року, підстава - заява ОСОБА_1 (а.с.46)

Відповідні записи внесено до трудової книжки (а.с. 6-8).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємств, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши пояснення сторін з наданими ними письмовими доказами та показами свідків, прийшов до переконання про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що заява позивача про звільнення містить підпис позивача, підставу для звільнення - за власним бажанням та дату звільнення - 27 серпня 2019 року. Заява була прийнята відповідачем, що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення про дату та підстави припинення трудового договору.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням з 27 серпня 2019 року під тиском адміністрації відповідача.

Суд зазначає, що сам по собі факт відсторонення працівника від роботи та здійснення перевірки перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння та пов`язані із його оформленням дії не є доказом здійснення тиску на позивача з метою його звільнення, оскільки притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку передбачає певну процедуру вчинення обов`язкових дій по їх оформленню для прийняття рішення про дисциплінарну відповідальність. При цьому такі дії можуть бути самостійним предметом оскарження, особою, щодо якої вони проводились. Не бажання особи в подальшому бути притягнутою до дисциплінарної відповідальності в зв`язку із порушенням трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку не може бути розцінене як тиск на неї, оскільки в даному випадку особа самостійно прийняла рішення щодо ініціювання звільнення за власним бажанням з конкретної дати..

За таких обставин відсутні обґрунтовані підстави для визнання незаконним наказу №238 к/рт від 27 серпня 2019 року Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" та звільнення позивача за власним бажанням з 27 серпня 2019 року, а отже в задоволенні цих вимог необхідно відмовити.

Стосовно вимоги позивача стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, поновлення на роботі матиме своїм наслідком виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто вказані вимоги є взаємопов`язаними та взаємозалежними.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на роботі відмовлено, відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу не можуть бути задоволені, як похідні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Особи,які брали участь у розгляді справи але не були присутні під час оголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з часу отримання судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2020 року.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т.Д. Бєссонова