Справа № 215/1400/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання - Кошмак А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №3 м. Кривого Рогу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття особи з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

03.03.2020 та уточнено 16.03.2020, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття особи з реєстрації, яким просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняти її з реєстраційного обліку, для вільного розпорядження своїм майном.

Вказує, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2008, засвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., він є власником квартири АДРЕСА_1 . Крім нього, у квартирі зареєстрований його син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина ОСОБА_5 , та відповідач по справі, колишня дружина ОСОБА_3 . Зазначає, що з ОСОБА_3 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 20.02.2009 по 14.08.2018.

14.06.2019 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 ). Незважаючи на той факт, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені і спільним побутом вони не пов`язані, натомість відповідач продовжує безпідставно проживати в його квартирі. Відповідач умисно чинить йому перешкоди, зокрема без його відома та його згоди здійснила заміну замка у вхідних дверях, у зв`язку з чим він подав відповідну заяву до Тернівського ВП. Зазначає, що він неодноразово намагався вести з відповідачем конструктивний діалог, щодо добровільного виселення з його квартири та зняття з реєстрації, однак відповідач продовжує йому чинити перешкоди у користуванні житлом.

За таких обставин вважає, що наявність реєстрації відповідача та безпідставного проживання у належній йому на праві власності квартирі, є вчиненням перешкоди, як власнику об`єкту нерухомості, оскільки він не має можливості розпоряджатися належним йому майном. Він повинен нести великі комунальні витрати за себе і відповідача, також він не має можливості жити зі своєю сім`єю в його квартирі і вимушений проживати у найманому житловому приміщенні, в зв`язку із даними обставинами він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Стислий виклад заперечень відповідача.

23.04.2020 відповідач ОСОБА_3 надала суду відзив на позовну заяву, який підтримала в судовому засіданні її представник ОСОБА_2 . Вказує, що позивач не вірно у своїй позовній заяви застосовує норми права стосовно спору, який виник між ними. Також, позивач не надав жодного доказу, що вона не проживає у спірній квартирі понад один рік, і що вона забезпечена іншим житлом, а тому вважає, що правові підстави для визнання її такою, що втратила право користування займаним приміщенням квартири АДРЕСА_1 , на даний період часу, відсутні. Щодо створення нею перешкод позивачу у користуванні квартирою та несплати за спожиті комунальні послуги, зазначає, що протиправні дії позивача по відношенню до неї, а саме домашнє насилля, були причинами, які змусили її замінити замки на дверях. Крім того, вона вживала заходів до мирного врегулювання спору, та пропонувала йому ключі від квартири, але позивач відмовився, у зв`язку з чим, просить відмовити в задоволені позову.

Заяви, клопотання учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягає. Вказує, що відповідач чинить перешкоди в розпорядженні його власністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Запропонувала позивачу отримати від квартири, але він відмовився.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2020 позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 21.04.2020, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.04.2020 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 11-00 год. 08.05.2020, за клопотанням відповідача ОСОБА_3

08.05.2020 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 14-00 год. 25.05.2020, за клопотанням відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з запровадження на території України карантину до 22 травня 2020 року, який було запроваджено з метою запобігання розповсюдженню СОVІD-19.

В судовому засіданні 25.05.2020 відкладено розгляд справи на 09-10 год. 12.06.2020, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 для надання їй часу, у зв`язку з ознайомленням з заявою про долучення документів.

12.06.2020 в судовому засіданні оголошено по праві перерву до 11-00 год. 27.07.2020, для виклику в судове засідання свідків.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2008, який засвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №1229, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «КБТІ» від 11.02.2008 (а.с.11, 12).

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14.08.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 20.02.2009 Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №32 - розірвано (а.с. 15).

Згідно довідки № 17 від 24.01.2020 НОВА-КОМ, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в спірній квартирі по теперішній час (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 ) 14.06.2019 зареєстрували шлюб у Тернівському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 128 (а.с. 16).

Відповідно до листа за вих. №7238 від 11.09.2019, Тернівським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області проведена перевірка по факту звернення ОСОБА_1 до поліції, яке було зареєстровано до ЖЕО №15547 від 03.09.2019. В ході перевірки встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини, котрі вирішуються не інакше як в суді, в порядку цивільного судочинства, та у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення перевірку за зверненням ОСОБА_1 Тернівським ВП закінчено (а.с. 19).

Відповідно до характеристики, наданої ЖБК «Горняк-7» від 18.02.2020, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 2008 року. За роки проживання за даною адресою проявила себе, як конфліктна людина. За період проживання скарги від сусідів на неї надходили неодноразово. ОСОБА_3 проживає у квартирі, що за правом власності належить колишньому чоловіку ОСОБА_1 , з яким розлучилася у 2018 році. Проживає сама, хоча в квартирі зареєстрований колишній чоловік, власник квартири, син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що фактично приїздить тільки на вихідні дні з п`ятниці по ранок неділі приблизно з весни 2018 року, а також зареєстрована дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 не бере участь в громадських зборах і необхідних роботах, що проводяться на території житлового будинку, запобігає користуванню майном власника житла через зміну замка на вхідних дверях (а.с. 17).

Згідно листа та фіскального чеку (а.с. 21-22), позивач звертався до відповідача ОСОБА_3 з вимогою добровільно знятися з реєстрації та виїхати з квартири.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2019, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна відмовлено (а.с. 119-126).

Відповідно до роздруківок з сайту ТОВ «НОВА-КОМ» за період з січня 2019 року по квітень 2020 року, відповідач ОСОБА_3 сплачує за надані житлово-комунальні послуги (а.с. 71-91).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановив, Верховний Суд у постанові по справі №177/595/15-ц від 08.02.2018, відповідно до статті 403 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим житлом. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім`ї власника житла.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтю 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Частиною 4 ст.3 СК України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У ч.1 ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст.156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч.2 ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Відповідно до встановленого Верховним Судом висновку у справі №125/2246/16-ц від 11.12.2018, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.02.2008 є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій на даний час зареєстрований він, дружина ОСОБА_9 , відповідач колишня дружина ОСОБА_3 та син сторін ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.08.2018 шлюб між сторонами розірвано. Також, 14.06.2019 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , з якою на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , що також не заперечує позивач.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні також підтвердили факт проживання відповідача в квартирі.

З досліджених судом відеодоказів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 мешкає у спірній квартирі та у якій знаходяться її речі.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Слід також зазначити, що під час розгляду судом справи було встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні власністю, змінила замки на вхідних дверях квартири, що визнавалося як представником відповідача, так і підтверджувалося показами свідків, але оскільки відповідач, яка є колишнім членом сім`ї позивача, мешкає в квартирі постійно, позивачем не надано доказів, які б об`єктивно свідчили про не проживання відповідача, у квартирі понад один рік без поважних причин, що є обов`язковою підставою для втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбаченим ч.2 ст.405 ЦК України, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Щодо посилання позивача у судовому засіданні на норму ст. 406 ЦК України, судом було роз`яснено позивачу, що відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України, до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, про що зазначено в протоколі судового засіданні, а.с.133-135.

В судовому засіданні представник відповідача задавала позивачу уточнюючі запитання про те, на яких саме вимогах наполягає позивач, та чи бажає він висилити відповідача, чи бажає він вселитися в квартиру, але позивач наполягав саме на визнанні відповідача втратившим право користування квартирою та зняття її з реєстрації, тому судом розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог.

На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття особи з реєстрації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено та підписано 28 липня 2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: