Номер провадження: 22-ц/813/1750/20
Номер справи місцевого суду: 522/630/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 27
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (штрафу) за договором, -

ВСТАНОВИВ

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

13 січня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення процентів за користування чужими коштами, в якій заявник зазначив, що 26 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про намір, свої зобов`язання відповідач не виконав, а тому відповідно до вимог вищевказаного договору, просить стягнути на користь позивача аванс у сумі 175800 грн 00 коп. (а.с. 3-5).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення процентів за користування чужими коштами передано до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю (а.с. 47). 15 травня 2017 року справа надійшла до Овідіопольського районного суду Одеської області (а.с. 52).

06 грудня 2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло Уточнення до позовної заяви, в якій представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 15000 доларів США у гривневому еквіваленті на момент платежу (а.с. 136). Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог вирішено відмовити (а.с. 165-166).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказане рішення Овідіопольського районного суду Одеської області підлягає скасуванню, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права. Крім того, апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 169-171).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позиція апеляційного суду по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які не підлягають відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України судовому захисту та під час розгляду справи позивач не змір обґрунтувати свої позовні вимоги щодо стягнення неустойки (штрафу) або як зазначив позивач проценти за користування чужими грошами, а тому позовні вимоги щодо стягнення грошей задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 26 листопада 2013 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) був укладений договір про намір, згідно якого відповідач мав намір реалізувати об`єкт нерухомого майна (а.с. 6).

21 травня 2014 року Приморським райсудом м. Одеси було прийнято заочне рішення в рамках цивільної справи № 522/5039/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 15 000 дол США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 175 800 грн. у рахунок повернення авансу та судові витрати. Заочне рішення набрало законної сили (а.с.15). Вказаним рішенням було встановлено, що сума, яку отримав відповідач від позивача є авансом.

16.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з виконанням вимог виконавчого документу (платіжні доручення № 7368, 6602, 6603, 6604) (а.с. 116).

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанова Великої палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року, справа № 910/10156/17).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (постанова Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа № 464/3790/16).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (постанова ВССУ від 11 жовтня 2017 року, справа № 423/468/16).

Як було вище зазначено, за обставинами даної справи позивачем було сплачено позивачу аванс в розмірі 15 000 доларів США, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, з врахуванням іноземної валюти зобов`язання, в сумі 450 доларів США, що за курсом НБУ на момент прийняття судового рішення складає 12 483 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (штрафу) за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 , тимчасова посвідка на постійне місце проживання серія ОД номер 1167/05, картка фізичної особи платника податків № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) проценти в розмірі 450 доларів США, що по курсу НБУ на день ухвалення судового рішення складає 12 483 грн (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят три гривні).

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2020 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

03.09.2020 року м. Одеса