ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 646/6388/20

провадження № 22-ц/818/5823/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Яцина В.Б., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

Боржник Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод»

розглянувши у спрощеному позовному провадження без повідомлення учасників справи справу

за позовом ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року, постановлену суддею Янцовською Т.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Роз`яснено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу. Вказує, що суд першої інстанції не зазначив в чому саме заява не відповідає положенням ст. 163 ЦПК України, в тому числі ч. 3 цієї статті. Також зазначає, що нормами чинного законодавства на заявника не покладено обов`язку надання копії заяви про видачу судового наказу та додатків до неї для боржника. Також вказує, що ним до заяви було додано докази на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак суд не зробив жодних висновків щодо зазначених документів.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу судового наказу суд послався на те, що заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Стаття 163 ЦПК України встановлює форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Зокрема, відповідно до п.п.4, 5 ч.2 цієї статті у заяві повинно бути зазначено: 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. А відповідно до п.4 ч.3 цієї статті до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» заборгованості по заробітній платі в розмірі 277 106 грн. 13 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 113 440 грн. 15 коп.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати ОСОБА_1 вказує, що за період з червня 2019 року по червень 2020 року йому була нарахована але не виплачена заробітна плата в розмірі 277 106 грн. 13 коп.

До заяви ОСОБА_1 надано наступні докази: довідку ПФУ з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК- 7за QR- кодом 04 1017 від 13 липня 2020 року (Додаток 5).; довідку про доходи ПРAT «Харківський коксовий завод» від 15.08.2019р. Ns-3 за період лютий 2019року-липень 2019року (Додаток 6); бухгалтерську довідку ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 31.10.2019р. №8 про стан заборгованості з заробітної плата на 31.10.2019р., що видана ОСОБА_1 31.10.2019р (Додаток 7); бухгалтерську довідку ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 11.06.2020р. №5 про стан заборгованості з заробітної плата на 11.06.2020р., що видана ОСОБА_1 11.06.2020р. (Додаток 8)

Крім того, з матеріалів заяви вбачається, що відповідно до Протоколу (Рішення) засідання наглядової ради ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 10 червня 2020 року № б/н, ОСОБА_1 , вирішено звільнити з посади директора за угодою сторін згідно з ч.І. ст..36 КЗпП України.

За таких обставин колегія суддів не бере до уваги довідку від 11 червня 2020 року, яка підписана ОСОБА_1 вже після вирішення питання про його звільнення з посади директора. Решта довідок складені за рік до звернення ОСОБА_1 до суду не доводять, що з ОСОБА_1 не був проведений остаточний розрахунок при звільненні та наявна заборгованість на час звернення до суду.

Отже заявником до заяви не додано копії документів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги. Тобто заява подана з порушенням п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, відмовляючи у видачі судового наказу про заробітній платі в розмірі 277 106 грн. 13 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 113 440 грн. 15 коп. суд першої інстанції вірно виходив із того, що заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Інші мотиви, з яких суд виходив, відмовляючи у видачі судового наказу, значення не мають, оскільки вони хоч і не є підставою для відмови у видачі судового наказу, однак, не призвели до неправильного вирішення справи.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, висновки суду по суті відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді В.Б. Яцина

О.Ю. Тичкова