КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року (суддя Савицький О.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Буд» про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :91:107:0015, укладений між Київською міською радою та ТОВ «Альянс-Буд», зобов`язати Київську міську раду утриматись від перешкоджання йому в отриманні земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 17 жовтня 2001р. він звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, 15 січня 2002р. Київська міська рада надала доручення погоджувальним службам розглянути дане клопотання.

Протягом 2002-2003 років були зібрані позитивні висновки погоджувальних служб, а Головним управлінням земельних ресурсів КМДА надано доручення Комунальному підприємству «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на складання проекту відводу ділянки № А-1222 від 17 серпня 2003р., проте після цього його справа «загубилася» та тривалий час обліковувалася серед загублених.

Позивач стверджував, що він дізнався, що 19 березня 2003р. до Київради звернулось ТОВ «Альянс-Буд» із завою про отримання в оренду земельної ділянки, площею 1,4 га, до складу якої увійшла ділянка по АДРЕСА_1 . Згідно п. 8 рішення Київради №316/1191 від 23 грудня 2003р. передано ТОВ «Альянс-Буд» в оренду на 25 років земельну ділянку з кадастровим номером :91:107:0015 та 16 березня 2004р. Департамент земельних ресурсів КМДА зареєстрував договір оренди № 91-6-00227.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2007р. у справі № 2а-196/07 визнано протиправним та скасовано пункт 8 рішення Київради № 331/1 від 23 грудня 2003р. «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», зобов`язано Київраду прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 17

жовтня 2001р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року у справі № 2-2567/08 договір оренди був припинений та зобов`язано Київраду передати ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

Позивач зазначав, що Київрада неодноразово приймала рішення про відмову в наданні йому дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, дані рішення були оскаржені до суду та визнані протиправними, однак Київрадою не виконані.

Також позивач вважав, що договір оренди втратив чинність 23 жовтня 2008р. з моменту набрання чинності рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року. Скасування даного рішення Апеляційним судом міста Києва 9 липня 2009 року не означає відновлення чинності договору, станом на 25 травня 2020р. земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому договір оренди має бути визнаний недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення суду та встановити факт нечинності договору оренди № 91-6-00227 земельної ділянки з кадастровим номером :91:107:0015, укладений між Київською міською радою та ТОВ «Альянс-Буд».

Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та неврахування наданих ним доказів щодо набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року по справі № 2-2567/08, яким припинено договір оренди № 91-6-00227 земельної ділянки, та скасування державної реєстрації договору, що підтверджується копією листа Головного управління земельних ресурсів КМДА № 03-23/51290 від 24 грудня 2008р. та копією відповіді прокуратури м. Києва № 05/3-6577-11 від 10 січня 2012р.

Також позивач звертає увагу, що ТОВ «Альянс-Буд» не надало доказів проведення повторної державної реєстрації договору оренди, тому даний договір є нечинним.

ТОВ «Альянс-Буд», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.194-195, 197), свого представника у судове засідання не направило, клопотання про відкладення судового засідання не подало, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника Київської міської ради Ільчик М.О., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2001 року ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, площею 0,10 га, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

19 червня 2003 року до Київської міської ради звернулося ТОВ «Альянс-Буд» із заявою про отримання в оренду земельної ділянки, площею 1,4 га, по АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку, до складу якої увійшла ділянка по АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради №316/1191 від 23 грудня 2003 року «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» ТОВ «Альянс-Буд» була передана в оренду на 25 років земельна ділянка на АДРЕСА_2 для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків за розрахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

4 березня 2004 року між Київською міською радою та ТОВ «Альянс-Буд» був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 14016кв.м., кадастровий номер :91:107:0015, яка розташована на АДРЕСА_2 , для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків строком на 25 років.

У пункті 1.1. договору оренди земельної ділянки зазначено, що він укладається на підставі пункту 8 рішення Київської міської ради №316/1191 від 23.12.2003р.

Договір був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16 березня 2004 року за № 91-6-00227.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2007року було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та визнано протиправним пункт 8 рішення Київської міської ради № 316/61191 від 23.12.2003р. «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» та скасовано його. Зобов`язано Київську міську раду прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 17 жовтня 2001 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року було задоволено позов ОСОБА_1 та припинено договір оренди земельної ділянки № 91-6-00227 від 16 березня 2004 року і зобов`язано Київську міську раду передати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 0,10га, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2009 року зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На час розгляду даної позовної заяви Київська міська рада не прийняла рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного договору оренди пункт 8 рішення Київської міської ради № 316/1191 від 23 грудня 2003 року був чинним та не скасованим, а також орендарем фактично виконуються умови цього договору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що спірний договір оренди є припиненим на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2008 року, а його державна реєстрація була скасована. Також позивач посилався на те, що станом на 25 травня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :91:107:0015 в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому виникнення будь-яких прав на неї неможливе. Правовими підставами позовних вимог позивач зазначав ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України.

Разом з цим, суд першої інстанції вказаних вимог позивача не розглянув.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку із визнанням неправомірним та скасуванням пункту 8 рішення Київської міської ради № 316/61191 від 23.12.2003р. «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди у 2012 році і рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року у задоволенні його позову було відмовлено у зв`язку із попуском строку позовної давності.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, а відтак суд не мав правових підстав для повторної оцінки вказаних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1) та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).

Відсутність у сторін наміру на реальне виникнення, зміну або припинення обумовлених правочином прав та обов`язків є підставою для застосування встановлених ст.ст. 234, 235 ЦК України наслідків вчинення фіктивних та удаваних правочинів

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину.

За змістом ч.?2, 3 ст. 215 ЦК України порушення умови дійсності правочину може мати наслідком його недійсність у силу закону (нікчемність) або бути підставою для визнання його недійсним у випадку оскарження до суду (оспорюваність).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, котрий вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З наявного у матеріалах справи акту приймання-передачі земельної ділянки від 16 березня 2004 року Київська міська рада передала, а ТОВ «Альянс-Буд» прийняло у користування земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , розмір 14016кв.м., кадастровий номер :91:107:0015 (с.с.102).

За таких обставин, правові підстави для визнання спірного договору оренди земельної ділянки фіктивним відсутні.

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів

наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Під час судового розгляду будь-яких доказів у підтвердження того, що спірний договір оренди земельної ділянки є удаваним позивачем надано не було, а судом не встановлено.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час укладення спірного договору, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16 березня 2004 року за № 91-6-00227.

Згідно Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року та діяв на час укладення спірного договору, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням

і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки (пункт 3).

Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів (пункт 4).

Таким чином, спірний договір був зареєстрований відповідно до положень діючого на той час законодавства.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 4 березня 2004 року між Київською міською радою та ТОВ «Альянс-Буд», площею 14016кв.м., кадастровий номер :91:107:0015, яка розташована на АДРЕСА_2, з підстав, зазначених позивачем у даному позові (ч.5 ст. 203 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги, що спірний договір оренди земельної ділянки є припиненим на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року і після скасування рішення суду свою дію не поновлював, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року було припинено договір оренди земельної ділянки № 91-600227 від 16 березня 2004 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2009 року зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про припинення договору оренди, на підставі якого Головним управлінням земельних ресурсів вказаний

договір був знятий з реєстрації (с.с.14), дія договору оренди земельної ділянки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що договір оренди земельної ділянки є дійсним з моменту внесення про нього первинного запису до книги записів державної реєстрації договорів, яка була передбачена на час укладення спірного договору.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс15.

Посилання позивача на те, що земельна ділянка не зареєстрована у Державному земельному кадастрі станом на 25 травня 2020 року, не може бути підставою для визнання договору оренди земельної ділянки, який укладено 4 березня 2004 року, недійсним, так як Закон України «Про Державний земельний кадастр» був прийнятий 7 липня 2011 року і остаточно набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Вимоги апеляційної скарги про зміну мотивувальної частини рішення суду та встановлення факту нечинності договору оренди земельної ділянки від 4 березня 2004 року № 91-6-00227, задоволенню не підлягають, так як нечинність договору означає сплив строку його дії та припинення зобов`язань сторін за таким договором.

Разом з цим, таких позовних вимог під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем заявлено не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення суду в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання Київську міську раду утриматися від перешкоджання ОСОБА_1 в отриманні земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, однак суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому рішення суду підлягає зміні, з викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року

змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк