Справа №949/1019/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

04 вересня 2020 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Разом із позовною заявою від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про забезпечення позову обгрунтовує тим, що предметом спору по даній справі є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а саме будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 не визнає її права на 1/2 частину вказаного житлового будинку та веде активний пошук покупців, розповідаючи всім, що бажає його продати. Враховуючи те, що ОСОБА_2 намагається відчужити спірний житловий будино, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду, вона звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Вивчивши подані матеріали, суд приходить до висновку, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 2 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У роз`ясненнях, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 10 вказаної Постанови, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини 1 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Частиною 3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що застосування зустрічного забезпечення у даній справі є правом, а не обов`язком суду. У той же час, наявність обставин, що визначені частиною 3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України, які б зобов`язували суд застосовувати зустрічне забезпечення, немає, а тому відповідач ОСОБА_2 у разі не забезпечення даного позову судом, не понесе жодних збитків, які можуть бути спричинені, а відтак, у застосуванні зустрічного забезпечення немає необхідності.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з заявлених у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, що є підставою до забезпечення позову.

Обраний позивачкою спосіб забезпечення позову не призведе до порушення прав відповідача і не буде порушенням принципу необхідності дотримання збалансованості інтересів сторін.

Виходячи з предмету та підстав позову, характеру спірних правовідносин, суд вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, в зв`язку з тим, що метою застосування заходу забезпечення позову є досить обґрунтоване припущення, що майно, яке зареєстроване за відповідачем, на момент розгляду справи може бути відчужене третім особам.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 149-153, 258, 259, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі №9491019/20, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, зокрема, щодо укладання правочинів купівлі-продажу, дарування, міни, застави, найму (оренди) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали про забезпечення позову надіслати позивачці для відома, а Відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) (34100, Рівненська область, місто Дубровиця, провулок Макарівський, 1), для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.