Справа № 319/1711/18
Провадження № 2/234/115/20
17 серпня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Лутай А.М.
при секретарі - Пагуліч Д.Г.
за участю: позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 , після смерті якої спадкоємцями за законом залишилися він ( ОСОБА_1 ) та донька померлої (його рідна сестра) - ОСОБА_2 , відповідачка у справі. Померла ОСОБА_3 була особою похилого віку, протягом останніх років хворіла на тяжку хворобу (четверта стадія раку крові), останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не здатна була вільно самостійно пересуватись, а її доглядом, утриманням та піклуванням ОСОБА_2 свідомо не займалася і не бажала цього робити, хоча мала таку можливість. Зазначає, що доглядом за матір`ю, забезпеченням її ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням займався він ( ОСОБА_1 ), а у зв`язку з тим, що хвору мати потрібно було регулярно додержувати в гігієнічному стані, він, як чоловік, не міг цього робити, тому йому допомагали близькі родичі. Вказує, що про безпорадний стан матері відповідачці ОСОБА_2 , яка з 1985 року постійно проживала в місті Сніжне Донецької області, було добре відомо. Проте, реально маючи таку можливість відповідачка всього один раз приїхала до матері в м.Краматорськ, а в грудні 2015р відповідачка забрала документи на квартиру, понудила ОСОБА_3 зробити заповіт на неї ( ОСОБА_2 ), як на свою доньку, забрала всі її ( ОСОБА_3 ) коштовні вироби, й поїхала до себе додому. Також, зазначає, що в присутності матері, та усіх родичів і знайомих відповідачка заявила, що не має наміру надавати хворій будь-якої матеріальної чи іншої допомоги, а після смерті матері на похорон приїхати, та приймати участь в похованні, відмовилась. Відповідачка поводила себе так на протязі всього часу до самої смерті матері. Однак після її смерті, через тиждень відповідачка приїхала в м.Краматорськ та подала заяву про прийняття спадщини. Вважає, що відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , так як вона ухилялася від піклування відносно спадкодавця. Просить усунути відповідачку від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , котра помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Краматорську Донецької області.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити та додатково пояснив, що мати до самої смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , отримувала пенсію у розмірі приблизно 1 600, 00 грн на місяць. Його дохід складав приблизно 9 000,00 грн на місяць. На рак крові мати захворіла в 2013 році. За період 2013 -2016 р.р. вона лежала в лікарні лише один раз. Останні 6 місяців мати пересувалася за допомогою ходунків, їла самостійно, і лише за місяць до смерті вона перестала підійматися з ліжка, у зв`язку з чим він був вимушений годувати її, допомагати справляти природні потреби. Він міг самостійно доглядати за матір`ю, але йому хотілося хоч інколи відпочивати. Сестра - відповідачка по справі, приїжджала до матері лише 2 рази на рік, на 2-3 дні. Останній раз вона була у квітні 2018 року.
Відповідачка ОСОБА_2 , яка про дату, час і місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом оголошення на сайті суду та в телефонному режимі, в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами. Відзив на позовну заяву не надавала.
Суд згідно до ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухав пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 79 років, померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.07.2018р, Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис №1996.
Згідно довідки про причину смерті від 02.07.2018 №448, виданої КМУ «Міська лікарня №3» причиною смерті ОСОБА_3 є: набряк головного мозку; інфаркт головного мозку; атеросклеротичний кардіосклероз.
На час смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка, належала померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 20.12.2011 Управлінням житлово-комунального господарства Краматорської міської ради.
Згідно копії спадкової справи №29/2018, із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , до нотаріуса звернулися донька померлої - ОСОБА_2 (заява від 10.07.2018), та син померлої - ОСОБА_1 (заява від 13.08.2018). 22 січня 2019 року позивачу ОСОБА_1 видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за №166. 30 січня 2019 року відповідачці ОСОБА_2 було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, на іншу Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за №248.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.
Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.5, 6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
Тобто, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Відповідно до того ж пункту Пленуму безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З наданої позивачем ОСОБА_1 виписки з амбулаторної карти ОСОБА_3 вбачається, що померла ОСОБА_3 перебувала на диспансерному обліку у терапевта з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз, цукровий діабет. С 2015 року у неї діагностовано хронічний лімфолейкоз. Останній раз перебувала на стаціонарному лікуванні в міській лікарні №2 з 26.06. по 07.07.2017. Загальний стан хворої середньої тяжкості, пересувається насилу зі сторонньою допомогою.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом позивача та відповідачки, та йому ( ОСОБА_4 ) відомо, що позивач доглядав за матір`ю, лікував її, годував та займався її похованням. Зазначив, що він по 2-3 рази на рік бував в гостях у свого двоюрідного брата, останній раз був улітку 2017р, тоді й бачив свою тітку - ОСОБА_3 , яка на свій вік була у задовільному стані, самостійно пересувалася. Зі слів позивача йому стало відомо, що ОСОБА_3 у 2018 році тяжко захворіла та перед самою її смертю їй був поставлений діагноз: рак крові. Вказує, що на похованні ОСОБА_3 донька останньої - ОСОБА_2 була відсутня, чи займалась відповідачка доглядом за своєю матір`ю під час хвороби матері йому ( ОСОБА_4 ) не відомо.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з 1985р знає родину позивача, крім того вона є хрещеною матір`ю його дитини. Зазначила, що наприкінці 2017р ОСОБА_1 покликав її ( ОСОБА_6 ) допомогти йому, оскільки мати останнього впала та не могла ходити, і з того часу (приблизно з кінця жовтня 2017 року), як позивач був на роботі вона ( ОСОБА_6 ) приходила допомагати доглядати ОСОБА_3 : водити до туалету, мити її, годувати, переодягати. Допомагала щоденно з 09:00 до 14:00 годині, потім уходила додому, а після 17:00 години знов приходила допомогти. Вказує, що їй відомо, що коли позивач покликав свою сестру ( ОСОБА_2 ) на допомогу, та відмовилася, з посиланням на зайнятість, а приїхала лише у квітні 2018р з бажанням звозити мати на її батьківщину. Зазначила, що ОСОБА_3 після падіння пересувалася за допомогою ходунків, а за три місяця до своєї смерті зовсім не ходила. Зі слів самої ОСОБА_3 їй відомо, що відповідачка лише 1 раз на рік, влітку, приїжджала до неї, матеріальної допомоги не надавала. Отриману пенсію ОСОБА_3 не витрачала, а збирала. На похованні ОСОБА_3 , яке відбулося в м. Ізюм, відповідачка також була відсутня.
Оцінивши усі вищезазначені докази, суд вважає встановленим, що померла ОСОБА_3 перебувала в безпорадному стані, тобто не могла фізично самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування останні кілька місяців до своєї смерті, що спростовує доводи позивача, зазначені ним в позовній заяві, про те, що в такому стані його мати перебувала останні роки.
Також, суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що померла ОСОБА_3 потребувала допомоги саме відповідачки ОСОБА_2 , за умови, що вона могла отримати чи отримувала її від інших осіб, а відповідачка мала матеріальну та фізичну можливість надавати таку допомогу, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання.
Сам позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснював, що він самостійно міг доглядати і доглядав за матір`ю, але йому потрібен був відпочинок. Відповідачка разом із родиною мешкає в м. Сніжне, Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією, що створює певні труднощі для відвідування нею матері в м. Краматорськ.
Тому враховуючи, що для вирішення справи про усунення від права на спадкування відповідно до положень ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи, то за відсутності одночасного настання наведених обставин і недоведеності зазначених фактів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов про усунення від права на спадкування не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 60, 76, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд -
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_2 про усунення її від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Краматорськ Донецької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені та проголошені 17.08.2020 року.
Головуючий суддя: А.М.Лутай