Дата документу 01.09.2020 Справа № 316/2270/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/2270/19 Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Провадження № 22-ц/807/2350/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірваний 17 вересня 2005 року, донька залишилась проживати разом з нею. Також позивач має ще малолітнього сина, 2016 року народження, та є матір`ю одиначкою.

До повноліття доньки відповідач сплачував аліменти на її утримання.

На час звернення до суду ОСОБА_3 є повнолітньою, з вересня 2019 року навчається на денному відділенні у Відокремленому структурному підрозділі Коледжу інформаційних і соціальних технологій Енергодарського інституту державного та муніципального управління імені Р.Г. Хеноха «Класичного приватного університету», стипендії не отримує, навчається на контрактній основі та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, ОСОБА_3 діагностовано наступні захворювання, які потребують медикаментозного лікування: внутрішньочерепна гіпертензія, дисметаболічна кардиоміопатія серця ПМК 1 ст., кіста шишкоподібної залози головного мозку, кісти гайморових пазух, плоскостопість 1 ст., сколіоз грудного відділу хребта 1 ст.

Відповідач працевлаштований та отримує заробітну плату, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від другого шлюбу, однак його доходи дозволяють надавати матеріальну допомогу дочці на навчання.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на користь повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на період її навчання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, починаючи з моменту подачі позову до 30 червня 2021 року, але не більше як до досягнення дитиною 23 років, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2020 року з виправленою опискою ухвалою суду від 16 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на навчання у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з дати звернення до суду 30.10.2019 року і до закінчення терміну навчання, тобто до 30.06.2021 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 червня 2020 року допущено негайне виконання рішення суду від 12 травня 2020 року в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, зазначаючи про те, судом першої інстанції розрахунок 1/10 частини доходу відповідача визначено неправильно, крім того, на її утриманні перебуває малолітній син, просила рішення суду змінити та визначити розмір аліментів в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку відповідача, виправивши невірно вказану отриману заробітну плату з урахуванням утриманих з неї обов`язкових виплат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом першої інстанції обставин щодо його матеріального становища та стану здоров`я, стану здоров`я осіб, які перебувають на його утриманні, відсутність працевлаштування позивача, обов`язок позивача також приймати участь в утриманні дитини, просив змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів, а саме: з 1/10 частини всіх видів доходу до 1/12 частини всіх видів доходу щомісячно, на період навчання до 30 червня 2021 року.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не доведено розміру витрат, пов`язаних з навчанням дитини, розмір аліментів повинен відповідати меті аліментного зобов`язання, а не бути джерелом існування і матері, і дитини, позивачка має можливість працювати, він не повинен утримувати малолітнього сина позивачки.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилалась на те, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження його витрат на лікування та на потреби малолітньої дитини відповідача, ціни на продукти харчування, одяг, комунальні послуги, інтернет, мобільний зв`язок, медичні обстеження та лікування постійно зростають, оплата на навчання збільшується, відповідачем долучено до апеляційної скарги розрахунок аліментів, який містить невірні дані, через незадовільний стан здоров`я має складності з працевлаштуванням.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у відповідача можливості утримувати повнолітню дитину, визначений судом розмір аліментів забезпечить задоволення потреб дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06 вересня 2001 року (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 19 січня 2006 року шлюб між сторонами розірваний 17 вересня 2005 року (а.с.5).

Сторонами не заперечувалось, що після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3 залишилася проживати з матір`ю позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

Згідно з довідкою №61-у від 03 вересня 2019 року ОСОБА_3 навчається у Відокремленому структурному підрозділі Коледжу інформаційних і соціальних технологій Енергодарського інституту державного та муніципального управління імені Р.Г. Хеноха «Класичного приватного університету» на денному відділенні та за контрактною основою, термін закінчення навчання 30 червня 2021 року (а.с.9).

Відповідно до договору №61 від 02.09.2019 року про платне надання освітніх послуг, вартість одного року навчання складає 8090 грн., у розрахунку 809 грн. в місяць (а.с.80).

Позивачем ОСОБА_1 надано розрахунок витрат, пов`язаних із забезпеченням навчального процесу та проживання ОСОБА_3 на 2019-2020 навчальний рік, відповідно до якого сума витрат складає 42 829,90 грн. (а.с.17-18).

Відповідачем доказів на спростування вказаного розрахунку не надано.

Згідно з довідкою №1156 від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 обліковується в Енергодарській міській філії Запорізького обласного центру зайнятості з 02 жовтня 2019 року, допомогу по безробіттю не отримує (а.с.15).

ОСОБА_2 працює у Відокремленому підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», згідно з довідкою про нараховані доходи від 22 листопада 2019 року №374 відповідачу з січня 2019 року по жовтень 2019 року нараховано дохід в розмірі 741 980,60 грн., з утриманням податків та зборів загальна сума отриманого доходу становить 597 294,38? грн. Отже середньомісячний дохід відповідача становить майже 60 000 грн.(а.с.43).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності можливості відповідача надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 .

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується сторонами у справі в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Визначаючи розмір аліментів - 1/10 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , тобто вдвічі меншому розмірі, аніж заявлено позовні вимоги, судом першої інстанції обґрунтовано враховано розмір заробітної плати ОСОБА_2 , розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на час звернення до суду з позовом 2007 грн., станом на день ухвалення рішення суду першої інстанції 2102 грн.), наданий позивачем розрахунок витрат, пов`язаних із забезпеченням навчального процесу та проживання ОСОБА_3 , який відповідачем не спростовано.

ОСОБА_2 не надано належних доказів, які б свідчили про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів поставить його у скрутне матеріальне становище та стане перешкодою для здійснення утримання його сім`ї, враховуючи розмір доходів відповідача.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо обрахування судом першої інстанції суми аліментів, виходячи з нарахованих доходів, а не суми, що залишилась після отримання податків та зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також, за приписами п. 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» № 146 від 26 лютого 1993 року утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Викладаючи в рішенні розрахунок середньомісячної заробітної плати відповідача, суд першої інстанції уваги на зазначені положення ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», п. 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» не звернув.

В той же час, встановлення розміру доходів платника аліментів та визначення конкретної щомісячної суми аліментів здійснюється органом, на який державою покладено обов`язок виконання судового рішення, а не судом.

Отже, вказаний розрахунок не випливає на правильність висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 не надано докази на підтвердження тієї обставини, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів (майже 6000 гривень у місяць) є недостатнім для забезпечення потреб ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.

Наведені доводи сторін фактично зводяться до переоцінки доказів та їх незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова