РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/914/20

Провадження № 22-ц/4815/779/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Першко О.О.

Дата ухвалення повного тексту: 07 квітня 2020 року

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ "Приватбанк") звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №б/н від 14.06.2007 року, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 28 листопада 2019 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 14 389 грн. 85 коп., з яких: 8 538 грн. 52 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 159 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3 530 грн. 56 коп. заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу; 661 грн. 42 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов`язання.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 рокув задоволенні позову відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" Крилова О.Л. вказує на те, що банк не згідний з рішенням суду першої інстанції та вважають, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту чим допустивши грубе порушення норм цивільного права, оскільки сплата процентів за користування кредитними коштами є обов`язковою умовою використання кредитних коштів.

Крім того, сторони, в заяві-анкеті від 14.06.2007 року визначили, що базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 22,8% на рік, а розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості.

За таких обставин питання щодо повернення кредиту відповідачем повинно вирішуватись не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної позичальником Довідки про умови кредитування, в якій передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом.

Щодо висновку суду про погашення тіла кредиту, зазначає, що такий висновок є помилковим, оскільки суд посилався на зроблений ним розрахунок, за яким, суд відняв від поточної заборгованості за тілом суми, внесені клієнтом на погашення заборгованості, безпідставно вважаючи, що такі суми повинні були спрямовуватися лише на погашення боргу за тілом.

З наведених підстав просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористались.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тіло кредиту було погашене.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші і споживач послуг банку лише приєднується до тих умов і з ними він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2007 року ОСОБА_1 заповнила та підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Заява), отримавши, як вбачається із змісту позовної заяви, кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. У Заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Тип картки, яку бажає оформити ОСОБА_1 після ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку у Заяві не зазначений, зазначено лише: тип карти: НОМЕР_1 ; валюта: гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту: 1 300 грн. 00 коп.; базова відсоткова ставки: 22,8 відсотків з розрахунку 360 днів у році; розмір комісії за кредитне обслуговування: 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту: відповідає дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 листопада 2019 року становить 14 389 грн. 85 коп., з яких: 8 538 грн. 52 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 159 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3 530 грн. 56 коп. заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу; 661 грн. 42 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов`язання.

Однак, як видно з цього розрахунку, заборгованість розрахована не з базової відсоткової ставки 22,8 відсотків з розрахунку 360 днів у році, яка вказана у Заяві від 14.06.2007 року, а із значно більшої, зокрема вказаної в графі 6,7 від 30 до 43,2 річних(а.с.9), графах 8 (а.с.10-13) 3,5 3,6 щомісячних (від 42 до 43,2 річних).

Отже розрахунок, наданий АТ КБ "Приватбанк" суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач в апеляційній скарзі, оскільки з розрахунку видно й інші нарахування заборгованості, здійснені на підставі умов, які відсутні в заяві та довідці про умови кредитування, що підписані відповідачем.

У заяві позичальника від 14 червня 2007 року умови та порядок зміни процентної ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку заборгованості за договором станом на 28 листопада 2019 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (надалі Витяг з Тарифів) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі Витяг з Умов та правил) як невід`ємні частини спірного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

Враховуючи, що позичальник періодично здійснювала погашення за наданим кредитом, у т.ч. й нарахувань не передбачених в Заяві, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості.

Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Роздруківка із сайту позивача також належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана споживачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, яку було взято за основу оскаржуваного судового рішення місцевим судом при вирішенні спірних правовідносин.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", хоч і підписана відповідачем але не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору, вказав Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 365/159/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тому, повно і правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову, оскільки такі вимоги не доведені та безпідставні.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків