Справа № 461/5225/19 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/335/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м.Львів

Справа №461/5225/19

Провадження № 22ц/811/335/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 26 листопада 2019 року у складі судді Волоско І.Р.,

у справі

за позовомОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення грошових коштів, -

встановив:

15 липня 2018 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 січня 2017 року частково задоволено його позов, визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом ОСОБА_1 у строк, передбачений пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Також, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 6 червня 2018 року зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання йому (позивачу) та членам його сім`ї позачергово благоустроєного житла, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Стверджує, що ці рішення відповідач не виконує, про що свідчать постанови державних виконавців про накладення штрафу на боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду та його (позивача) листування-переписка з відповідачем з приводу надання житла, а також докази звернення позивача до правоохоронних органів. Просить стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 2 040 701,94 грн. для придбання житла, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст. 48, 50 ЖК України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

31 липня 2000 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.

12 червня 2008 року він звільнений з посади інспектора чергової частини штабу Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області.

З 5 січня 2009 року ОСОБА_1 є пенсіонером МВС, а з 12 січня 2009 року має статус інваліда-ветерана війни.

Згідно довідки №2501/233 від 3 квітня 2018 року, виданої Управлінням житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ОСОБА_1 перебуває квартирному обліку з 8 вересня 2006 року за №21663 в першочерговому списку - з 13 березня 2015 року за №6468 як багатодітна сім`я, у позачерговому списку - 12 березня 2009 року за №1511, як інвалід Великої Вітчизняної війни; СЗ і прирівняні до них категорії, на кооперативному обліку - з 8 вересня 2006 року за №15362 та в пільговому списку з 12 березня 2009 року за №4552, як інвалід Великої Вітчизняної війни, СЗ і прирівняні до них категорії.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2017 року, визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом ОСОБА_1 у строк, що передбачений пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Львівську міську раду повторно розглянути питання щодо забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї позачергово благоустроєним житлом, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст. 48,50 ЖК України, у відповідності до вимог пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2019 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2017 року залишено без змін.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 6 червня 2018 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 . Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєного житла, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На виконання цього рішення видано виконавчий лист №461/5015/18.

16 листопада 2018 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57000012.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судом встановлено, що з дня набрання рішенням суду законної сили -7 липня 2018 року Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України у Львівській області не було вчинено дій щодо його добровільного виконання. Про це свідчить постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. від 25 жовтня 2018 року, 12 листопада 2018 року ВП №57000012 про накладення штрафу за невиконання рішення суду; постанова державного виконавця від 16 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження; листування-переписка ОСОБА_1 із ГУ МВС України у Львівській області; заява ОСОБА_1 про злочин, яка подана до Прокуратури Львівської області та Державного бюро розслідувань, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію заяви ОСОБА_1 та відкриття кримінального провадження №0000467 за ч. 1 ст.365 КК України (перевищення влади або службових повноважень працівниками правоохоронного органу), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію заяви ОСОБА_1 та відкриття кримінального провадження №0000468 за ч. 1 ст.382 КК України (невиконання судового рішення).

Судом першої інстанції зазначено, що такі дії Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області можуть свідчити про свавільне невиконання рішення суду.

Рішенням суду від 6 червня 2018 року, яке набрало законної сили та є обов`язком до виконання, Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області зобов`язано вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєного житла.

Відповідно до п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам гарантується позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Згідно із ст.46 ЖК Української РСР поза чергою жиле приміщення надається , зокрема інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення . Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Відповідно до ст. 5 цього Кодексу, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно із підпунктом 67 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року Міністерство внутрішніх справ України відповідно до покладених на нього завдань вживає відповідно до законодавства заходів щодо забезпечення правового і соціального захисту осіб рядового і начальницького складу працівників органів внутрішніх справ, військовослужбовців та працівників внутрішніх військ МВС України, пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, членів їх сімей, розробляє пропозиції із цих питань і вносить їх на розгляд відповідних органів

Чинним законодавством передбачено порядок та процедуру надання житла військовослужбовцям, які перебувають на відповідному квартирному обліку. Суд зазначив, що відсутні правові підстави відступати від вказаної процедури шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошові кошти для придбання житла.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 8 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді