Справа № 603/467/19
Провадження №2/603/31/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І.М.

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення учасників справи в м. Монастириська заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бандури Володимира Олексійовича про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

21.08.2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Бандура В.О. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, згідно якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з приводу спадкового майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та земельної частки (пай) у розмірі 2,2 в умовних кадастрових гектарах, яке знаходиться у його власності.

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно положень ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Частиною третьою вказаної вище статті передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Тобто зміст вказаної частини надає право суду на свій розсуд вирішувати питання щодо виклику заявника для надання пояснень або для подання саме додаткових доказів на обґрунтування заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи вказане питання суд не знаходить достатніх підстав для обов`язкового виклику заявника для надання пояснень та надання додаткових доказів, а тому розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", відповідно до яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосовувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Переслідуючи вказані вимоги суд встановив наступне.

На розгляді в головуючого судді перебуває цивільна справа № 603/467/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Монастириської державної нотаріальної контори Войташек В.І., Державний реєстратор Монастириськогорайонного управління юстиції Тернопільської області Котелянець Г.Я. про визнання недійсним свідоцтва про право власності у частині Ѕ спадкового майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності на Ѕ спадкового майна.

Майно на яке претендує заявник це Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та Ѕ земельної частки (паю) у розмірі 2,2 в умовних кадастрових гектарах.

Тобто суд констатує, що між сторонами дійсно має місце спір щодо спадкового нерухомого майна.

Між тим, суд зобов`язаний пересвідчитися чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосовувати заявник із позовними вимогами.

Питання пов`язані з забезпеченням позову врегульовані положеннями глави 10 розділу І ЦПК України (ст..ст.149-159).

Статтею 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави тощо).

Отже, заява про забезпечення позову повинна містити посилання на обставини щодо вчинення відповідачем у справі дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і до заяви повинні долучатися докази на їх підтвердження.

Мотивуючи свою заяву заявник послався винятково на загальні підстави щодо необхідності забезпечити позов, втім, жодних відомостей про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в заяві не відобразив.

Посилання на загальні підстави для заборони вчиняти будь - які дії, для суду не є переконливими. Більше того, до заяви не долучено жодного доказу на підставі якого можна обґрунтовано припустити про реальну загрозу знищення, відчуження, зменшення чи погіршення спірного майна.

Окрім цього, заявник не звернув увагу на положення статті 150 ЦПК України (Види забезпечення позову) у якій мовиться про те, що одним із видів забезпечення позову є заборона вчинення певної дії, тобто конкретно визначеної дії, а не будь-якої. Заборона на вчинення будь-якої дії щодо спірного майна, порушуватиме принцип пропорційності (співмірності), оскільки між метою яку прагне досягти заявник та засобами, які просить застосувати відсутнє розумне співвідношення.

Крім цього, як випливає із змісту позовної заяви, спірним є лише Ѕ спадкового майна, а не усе майно щодо якого заявник просить заборонити вчиняти будь-які дії.

Отже, враховуючи те, що заявником до суду не надані достатні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також з метою недопущення невиправданого надмірного тягаря для відповідача, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності у частині Ѕ спадкового майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень та визнання права власності на Ѕ спадкового майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя І. М. Галіян