Провадження № 2/229/1397/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

21 грудня 2020 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Король І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа: регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9172,54 грн., суму за неоплачені 24 дні щорічної відпустки в розмірі 3365,16 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 3476,99 грн., зобов`язати відповідача перерахувати до відповідних державних установ суми єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб, які були утримані з заробітної плати, провести коригування звітів по персоніфікації за період з лютого по травень 2016 року та відображення утриманих відрахувань з заробітної плати за цей період та стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5500 грн. 00 коп.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що він з 05 червня 2001 року працював на станції Ясинувата державного підприємства «Донецька зілазниця» до 20 травня 2016 року на посаді електромонтера. 20 травня 2016 року його було переведено до структурного підрозділу «Станція Краматорськ» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» де він працює по теперішній час. Згідно з розрахунками заробітної плати за період роботи з лютого 2016 року по травень 2016 року, йому була нарахована до сплати заробітна плата в розмірі 9172,54 грн., але не була виплачена.

В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив та клопотання про відкладення судового засідання не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання не надав.

Суд прийняв рішення про розгляд справи в заочному порядку.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», а саме працював на станції Ясинувата та 16 травня 2016 року переведений до структурного підрозділу «Станція Краматорськ» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (а.с. 17-21).

З розрахункових листків за період з лютого по травень 2016 року року виданих Станцією Ясинувата «ДП «Донецька залізниця», вбачається, що ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року по травень 2016 року нараховано заробітну плату в розмірі 11435,26 грн, а саме за: лютий 2016 року 3385,14 грн, березень 2016 року 3300,12 грн, квітень 2016 року 3180,01 грн, травень 2016 року 1569,99 грн. (а.с. 23-26).

Однак, суд не може прийняти до уваги надані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог розрахункові листки за період з лютого 2016 року по травень 2016 року видані від імені ДП «Донецька залізниця» як належний доказ, оскільки постановою КМУ від 2 вересня 2015 року за № 735 був затверджений Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство стало правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, тобто станом момент початку періоду з якого нараховується заборгованість по заробітній платі, з лютого 2016 року правонаступником ДП «Українська залізниця» було ПАТ «Українська залізниця».

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) видно, що в лютому 2016 року позивачу нарахована заробітна плата 3385,14 грн, в березні 2016 року 3190,12 грн, в квітні 2016 року 3180,01 грн, в травні 2016 року 1569,99 грн. (а.с. 36-38).

16 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі 910/5953/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Державне підприємство «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 16 травня 2017 року, в якій дійшла висновку, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ 21 жовтня 2015 року.

Отже, АТ «Українська залізниця» є неналежним відповідачем у справі.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Позивач надав певні докази на підтвердження заборгованості по заробітної платі з боку відповідача, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, зокрема за період з лютого 2016 року по травень 2016 року включно, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5), у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.

З огляду на наведене, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, розмір якої містіться в індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5), а саме: за лютий 2016 року в розмірі 3385,14 грн, за березень 2016 року 3190,12 грн, за квітень 2016 року 3180,01 грн, за травень 2016 року 1569,99 грн, а всього 11435,26 грн.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Водночас, суд звертає увагу, що до позовної заяви, на підтвердження суми за неоплачені 24 дні щорічної відпустки в розмірі 3365,16 грн., позивачем долучено лише копію передавального листа від 17 травня 2016 року.

З копії вищезазначеного передавального листа суд не має можливості визначити дійсний розмір сум за неоплачені позивачу 24 дні щорічної відпустки, будь-які інші докази на підтвердження даної позовної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Отже, вимога позивача про наявність суми за неоплачені 24 дні щорічної відпустки в розмірі 3365,16 грн. не доведена та в розумінні положень ст. 79 ЦПК України, суду не було додано доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи щодо вказаного розміру заборгованості за неоплачені 24 дні щорічної відпустки в розмірі 3365,16 грн. Тому, аналізуючи викладене вище, зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати слід врахувати наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Згідно розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, який надано позивачем, сума такої компенсації складає: за лютий 2016 року - 856,40 грн., за березень 2016 року - 1128,60 грн., за квітень 2016 року - 1080,06 грн., за травень 2016 року - 581,15 грн., а всього за період з лютого по травень 2016 року: 3646,21 грн. 19,5% (податок з доходу та військовий збір) = 2935,20 грн.

Під час розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати суд не бере до уваги суму нараховану за неоплачену відпустку за 2016 рік, яка була передана на станцію Краматорськ в розмірі 673,03 грн. (наведена в розрахунку позивача), оскільки позовна вимога про стягнення суми за неоплачені 24 дні щорічної відпустки в розмірі 3365,16 грн. не підлягає задоволенню.

Суд вважає вказаний вище розрахунок правильним в частині розрахунку компенсації за період з лютого 2016 року по травень 2016 року та таким, що відповідає обставинам справи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача перерахувати до відповідних державних установ суми єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб, які були утримані з заробітної плати, провести коригування звітів по персоніфікації за період з лютого по травень 2016 року та відображення утриманих відрахувань з заробітної плати за цей період, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з абзацом 3 пункту 4 розділу IV положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.

Отже, позивачем помилково пред`явлено вищезазначену позовну вимогу до АТ «Українська залізниця», оскільки заборгованість по заробітній платі стягується з відповідача на користь позивача на підставі рішення суду та внесення будь-яких змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб, в тому числі і про відображення утриманих відрахувань з заробітної плати, відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України та не належить до компетенції АТ «Українська залізниця». Тому, дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 пред`явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5500,00 грн., які не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В позові вказано, що діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, оскільки порушення відповідачем його трудових прав призвели до втрати налагоджених і нормальних життєвих зв`язків.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено наявності моральної шкоди та факту заподіяння відповідачем моральних страждань позивачу.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з лютого по травень 2016 року в сумі 11435,26 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів за період з лютого 2016 року по травень 2016 року, у розмірі 2935,20 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з АТ «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 4,5,10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265,273,279, 280-282,430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа: регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця", , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість по заробітній платі за період з лютого по травень 2016 року в сумі 11435 (одинадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 26 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів за період з лютого 2016 року по травень 2016 року, у розмірі 2935 (дві тисячі тридцять п`ять) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за лютий 2016 року в сумі 3385,14 грн. надати до негайного виконання.

Сума заробітної плати визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» () здійснити утримання з суми заборгованості по заробітній платі передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь державного бюджету судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Суддя: С.О. Рагозіна