ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року

м.Суми

Справа №588/454/19

Провадження № 22-ц/816/39/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року (суддя Линник О.С., повне рішення складено 26 вересня 2019 року) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

16 березня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 127158,28 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 лютого 2011 року з відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 11000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення кредиту, який відповідає строку дії кредитної картки. Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 не виконала зобов`язання із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 24 лютого 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 127158,28 гривень, яка складається з 11189,31 гривень боргу по тілу кредиту та 115968,97 гривень боргу по процентам за користування кредитом.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 11189,31 гривень заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2011 року та 169,04 гривень судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позичальниця, підписавши Анкету-заяву, визнала факт укладення кредитного договору та погодилась з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а тому відсутність підпису боржниці у Тарифах, Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що відповідачка не була ознайомлена з ними. Умови кредитного договору позичальниця не оспорювала, згоду на укладення договору не відкликала. На думку заявника апеляційної скарги, розрахунком заборгованості доведено всі складові кредитного боргу. Позивач вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідачки проти позовних вимог. Відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідачки боргу по тілу кредиту не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначена згода позичальниці, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідачка також засвідчила, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 10).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані (а.с. 11, 12-35).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2011 року станом на 24 лютого 2019 року становить 127158,28 гривень та складається з 11189,31 гривень боргу по тілу кредиту та 115968,97 гривень боргу по процентам за користування кредитом за період з 10 лютого 2011 року по 01 жовтня 2018 року (а.с. 7-9).

Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 16 квітня 2019 року підтверджується рух коштів за кредитними картками № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 та № НОМЕР_3 , а саме: використання та повернення кредитних коштів шляхом готівкового та безготівкового розрахунку (а.с. 60-69).

В суді першої інстанції позивачем на обґрунтування заявлених вимог була надана довідка про видані позичальниці кредитні картки № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2015 року, № НОМЕР_7 зі строком дії до листопада 2015 року та № НОМЕР_8 зі строком дії до липня 2017 року (а.с. 70). Доказів на підтвердження того, що 10 лютого 2011 року, тобто у день підписання позичальницею Анкети-заяви, чи у будь-який інший день після її підписання, відповідачка отримала від банку будь-яку з вказаних у довідці кредитну картку матеріали справи не містять. У анкеті-заяві також відсутня інформація про отримання ОСОБА_1 вказаних банком кредитних карток.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам, суд першої інстанції виходив з того, що у Анкеті-заяві позичальниці відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Також суд вказав, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 лютого 2011 року шляхом підписання Анкети-заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме з вказаними документами відповідачка ознайомилась, розуміла їх зміст і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення боргу по процентам за користування кредитом правильними з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував висновки щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини у даній справі, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Так, судом правильно встановлено, що у Анкеті-заяві позичальниці від 10 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами кредитного договору плата за користування кредитом у виді процентів не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані. Зокрема, не доведено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка та ознайомився і погодилась з ними у момент підписання 10 лютого 2011 року Анкети-заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (10 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду з позовом (16 березня 2019 року). Позивач не надав суду доказів, що редакція Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку діяла на момент підписання Анкети-заяви позичальницею.

Отже, за відсутності конкретних запропонованих відповідачці Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відсутності у підписаній відповідачкою Анкеті-заяві умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення з відповідачкою кредитного договору.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам.

Решта доводів скарги щодо грубого порушення судом основоположних норм банківського кредитування, фінансової стабільності банку предмету спору не стосуються, а тому не розглядаються.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 16 січня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: О.І.Собина

С.Г.Хвостик