Справа № 191/3635/19
Провадження № 2/191/946/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гречко Ю.В.

за участю секретаря - Куцевол Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ Ѕ частки житлового будинку в натурі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виділ Ѕ частки житлового будинку в натурі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона знаходиться у шлюбі з 15 серпня 2009 року.

Вони є власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належить сторонам на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 26 жовтня 2015 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №833 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11751767.

Однією сім`єю сторони вже давно не проживають, але до теперішнього часу не можуть домовитися щодо встановлення порядку користування , розпорядження та володіння спільним майном.

Позивач разом з дитиною вимушена проживати в найманому житлі, маючи у власності власне.

У зв`язку з цим вимушена звернутися до суду та просить виділити їй в натурі 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до одного з варіантів висновку судово-технічної експертизи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала частково та зазначила, що у разі неможливості розподілу будинку в натурі вона пропонує сплатити відповідачеві вартість Ѕ частини спірного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні визнав позовні вимоги щодо розподілу будинку в натурі. Проти сплати йому вартості Ѕ частини будинку заперечував, посилаючись на те, що цей будинок є його єдиним житлом і виселятися йому немає куди.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 15.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, 15.08.2009 був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис №140.

Згідно з Договором купівлі-продажу від 06.10.2015, посвідченим державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д., позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 спільно був придбаний у ОСОБА_4 житловий будинок загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 35,18 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком експерта №627/628-20 від 02.04.2020, складеним Дніпропетровським НДІ судових експертиз на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2020, поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на дві частини у відповідності з вимогами та нормами ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» технічно неможливо у зв`язку з тим, що площа, яка належить на Ѕ частину кожного співвласника домоволодіння, а саме 26,5 кв.м. не відповідає вказаним вище вимогам, окрім того планування приміщень житлового будинку унеможливлює будь-який поділ без значного втручання в конструктивні елементи житлового будинку (демонтаж, перенесення, встановлення, добудова), що може призвести до значної руйнації основних елементів будинку (фундаменту, несучих стін, перекриття та покрівлі) та без виконання добудови.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 13 ( v0013700-92 ) від 25.12.92 , N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98, роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної

часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

В той же час, в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 № 7 зазначається, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів . Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок (квартиру) є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею . Таким чином, суд приймає рішення про припинення права співвласника на частку в спільному майні.

Судом встановлено, що фактичний розподіл житлового будинку, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, неможливий у зв`язку з невідповідністю вимогам та нормам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», другий співвласник будинку- відповідач ОСОБА_2 заперечує проти присудження йому грошової компенсації замість його частки, іншої жилої площі для проживання він не має, вимог щодо встановлення порядку користування спірним житловим будинком сторонами не заявлено, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог як щодо виділення Ѕ частини будинку в натурі, так і щодо компенсації відповідачеві вартості його частки будинку.

Крім того, судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи , суд вважає необхідним у відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.12,81,141, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ Ѕ частки житлового будинку в натурі відмовити.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2020 року.

Суддя: Ю. В. Гречко