Провадження № 2/337/774/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Журби Н.Ю.

представника позивача Коняшина А.М.

представника відповідача Литвинця Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 126333,15 грн., а також судовий збір у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 21.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3670 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 встановлених договором зобов`язань, утворилась заборгованість станом на 10.12.2019 року в сумі 126333,15 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь.

16.03.2020 року суддя відкрив спрощене провадження по справі (а.с. 51).

30.04.2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, в якому вказав, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вказана процентна ставка за користування кредитом, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки. Він не підписував Умови та Правила надання банківських послуг, не знайомий із його змістом. Просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача (а.с. 51-56).

02.06.2020 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що відповідач, підписавши анкету-заяву погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому був обізнаний про умови кредитування. ОСОБА_1 користувався кредитною карткою, знімав з нею готівкою та поповнював рахунок. Останній раз відповідач здійснював погашення заборгованості 01.10.2016 року, що свідчить ним про визнання свого боргу та перервало строк позовної давності. (а.с. 77-85).

14.08.2020 року представник позивача Савіхіна А.М. подала клопотання про долучення письмових доказів по справі.

В судовому засіданні представник позивача Коняшин А.М. позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 21.04.2011 року, згідно якого отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 16, 95). Термін дії картки до січня 2015 року. Протягом дії картки кредитний ліміт неодноразово змінювався, останній раз 20.04.2015 року був встановлений у розмірі 3670 гривень, а 12.09.2016 року зменшений до 0 гривень.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Позивачем надано суду довідку про умови кредитування за договором №SAMDN5724, підписану відповідачем ОСОБА_1 19.05.2011 року. У довідці вказані розмір відсотків за користування карткою, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та інші умови кредитування (а.с. 21).

Як зазначає позивач у позові, через неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 10.12.2019 року за вказаним договором утворилася заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 126333,15 грн., і складається з наступного:

-4001,64 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

-649,65 заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України;

-115189,81 грн. пеня;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-5992,06 штраф (процентна складова).

Відповідно до положень статей 633, 634, 1048, 1054, 1055 ЦК України у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21.04.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тому до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

Крім того, суд не бере до уваги довідку про умови кредитування (а.с. 21), оскільки вона підписана ОСОБА_1 не в день укладення договору 21.04.2011 року, а 19.05.2011 року. У довідці вказано, що в ній зазначені умови кредитування за договором №SAMDN5724, хоча анкета-заява (а.с.20) жодного ідентифікаційного номеру не має. У зв`язку із цим, суд не може пересвідчитись в тому, що ОСОБА_1 , підписуючи довідку 19.05.2011 року, був повідомлений саме про умови кредитування за договором, укладеним ним із банком 21.04.2011 року.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафів задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4001,64 грн. є правомірними, оскільки з виписки з карткового рахунку видно, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти від банку, здійснював погашення заборгованості.

Відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог банку.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , останній раз відповідач поповнював свій рахунок 01.10.2016 року, що визнає позивач у відповіді на відзив. Строк дії картки ОСОБА_1 закінчився у січні 2015 року.

Суд не приймає доводи представника позивача про те, що строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років згідно п.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки як було раніше зазначено судом, Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою частиною договору, укладеного між сторонами по справі.

Таким чином, пред`явивши позовні вимоги про стягнення заборгованості 19.02.2020 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 525, 526, 530, 546, 549,551, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. 13, 141, 178, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11.09.2020 року.

Суддя: А.М. Котляр