08.09.2020
Справа № 642/4222/20
Провадження № 2-о/642/171/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря судового засідання Самотой В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулись до суду з заявою до ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису з метою припинення домашнього насильства.

В судовому засіданні заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснили, що ОСОБА_1 є власником 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . 30/100 частин зазначеного будинку належить ОСОБА_3 . Останній систематично приходить до будинку де мешкають заявники з неповнолітніми дітьми та влаштовуючи сварки, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував і все це на очах у дітей, чим здійснює домашнє насильство шляхом вчинення дій фізичного, економічного та психологічного насильства. Заявники звертались до Холодногірського ВП з заявою відносно неправомірних дій ОСОБА_3 , однак у зв`язку з стислими строками розгляду, останній не був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того ОСОБА_3 приходячи до будинку за адресою АДРЕСА_1 ловив собаку та причиняв їй біль та погрожував приїхати за відсутності заявників вивезти її до лісу, після чого заявники були вимушені віддати собаку, що завдало значну травму в першу чергу дітям в інтересах яких заявляє вимоги ОСОБА_1 . Крім того ОСОБА_3 неодноразово за відсутності заявників вдома, приходить до будинку та ходить по кімнатах, якими користується сім`я заявників, відкриває шафи, оглядає їх речі и робить що хоче та бере що хоче, бруднить, псує речі та меблі які належать заявникам.

03.03.2020 рішенням Ленінського районного суду м.Харкова на звернення ОСОБА_4 був виданий обмежувальний припис відносно заявника ОСОБА_2 , де ОСОБА_3 підтримав дії ОСОБА_4 та фактично підбурив її на ці дії.

ОСОБА_3 систематично приходить до родини заявників в будинок по АДРЕСА_1 де вчиняє сварки та провокує заявників на неправомірні дії з метою порушення кримінальної справи, крім того псує особисті речі заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ображаючи з застосуванням фізичного насилля на очах у малолітніх дітей ОСОБА_5 , 2011 р.н. та ОСОБА_6 , 2015 р.н. у яких підтверджена наявність порушення психоемоційної рівноваги у зв`язку з перебуванням в психотравмуючій ситуації, тому заявники були вимушені звернутись до суду та просять видати обмежувальний припис, за яким заборонити ОСОБА_3 строком на 6 (шість) місяців наближатися на відстань менш ніж 100 (сто) метрів до місця проживання у будинку АДРЕСА_1 чи перебування сім`ї заявників; до місця роботи ОСОБА_1 - компанії ТОВ «Кабельні системи», яка розташована у будинку АДРЕСА_2 , а у разі зміни місця роботи - до нового місця роботи; до місця роботи ОСОБА_2 - компанії ТОВ «Східна Табачна Кампанія», яка розташована у будинку АДРЕСА_3 , а у разі зміни місця роботи - до нового місця роботи, інших місць частого відвідування; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати, у будь-який спосіб спілкуватися, вести листування, телефонні переговори, не чинити перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 заявникам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її малолітнім дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Представники заявників, адвокати Чуфаров В.М. та Коваль О.М. підтримали пояснення заявників та зазначили що єдиним ефективним способом уникнути у подальшому спричинення домашнього насильства стосовно заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей з боку ОСОБА_3 є застосування до ОСОБА_3 обмеження його прав та покладення на нього обов`язків на підставі рішення суду про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_4 та її представник, адвокат Санін А.О. у судовому засіданні вимоги заяви не визнали, пояснивши, що події, описані заявниками мають інший характер та всі сварки провокують саме заявники, бо усіма засобами намагаються зробити нестерпним життя у будинку, ОСОБА_2 постійно підвищує на неї голос, лається нецензурною лайкою, принижує її людську гідність. Причиною усіх конфліктів є спір за будинок по АДРЕСА_1 , який був побудований у шлюбі з ОСОБА_3 . Колишній чоловік ОСОБА_3 подарував свою частину 70/100 доньці-заявниці ОСОБА_1 без згоди дружини, у зв`язку з чим розглядається цивільна справа про визнання договору дарування недійсним в провадженні Ленінського районного суду м.Харкова. Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навмисно провокують скандали, цинічно та нахабно відносячись до віку та статусу батьків, принижують та доводять до емоційних зривів ОСОБА_3 , та починають знімати це на відео. За таких обставин заінтересована особа та її представник просять відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі, оскільки заявниками та їх представниками не надано належних та допустимих доказів, що саме ОСОБА_3 вчиняв психологічне насильство в сім`ї щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх дітей. Крім того, не надано доказів, що саме за неправомірних дій ОСОБА_3 стався розлад здоров`я у дітей, пов`язаний з погіршенням психологічного стану малолітніх дітей.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог та пояснив, що він є власником спірного будинку по АДРЕСА_1 . У 2012 році свої 70/100 частин ОСОБА_3 подарував донці ОСОБА_1 . На сьогоднішній день ОСОБА_3 є власником 30/100 частин спірного будинку. Саме на ґрунті спору про власність та порядку проживання в зазначеному будинку і виникають постійні сварки між членами родини. Заявники своїми умисними діями ображають та принижують ОСОБА_4 яка мешкає з ними в одному будинку, псують меблі які були зроблені за кошти ОСОБА_3 постійно провокують скандали з метою зробити життя в будинку нестерпним та виселити всіх, щоб залишитись в будинку одним.

Всі події, описані заявниками в заяві мають умисний характер саме з боку заявників та всі сварки провокують саме заявники, цинічно та нахабно відносячись до ОСОБА_3 заявники принижують та доводять його до емоційних зривів та починають знімати це на відео. За таких обставин ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі.

Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2, ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Батько заявниці ОСОБА_1 , особа щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 у 2009 році розлучився з ОСОБА_4 й переїхав жити з будинку АДРЕСА_1 до іншої адреси.

У 2012 році ОСОБА_3 подарував 70/100 частки будинку по АДРЕСА_1 доньці, заявнику ОСОБА_1 . У власності ОСОБА_3 перебуває 30/100 частин зазначеного будинку.

ОСОБА_4 проживає у зазначеному будинку постійно з 2006 року.

Заявники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також постійно мешкають у будинку АДРЕСА_4 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Ленінського районного суду міста Харкова з позовом про визнання договору дарування ОСОБА_1 частки 70/100 будинку недійсним (справа № 642/7991/19), оскільки вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя з ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 2, ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , має місце посилання заявників на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявників та малолітніх дітей, фізичне, економічне та психологічне насильство.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За приписами ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Як пояснила заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні, ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно неї та її чоловіка ОСОБА_2 психологічне насильство в сім`ї щодо малолітніх дітей, тим, що приходить до будинку де мешкає їх сім`я та псує особисті речі, ходить по кімнатам де вони мешкають, погрожує та вчиняє сварки в присутності дітей.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», №68177, «Enea v. Italy», №55182, «Idalov v. Russia», №91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» №92237, «Козинець проти України», №52, «Лабіта проти Італії», №120, «Чембер проти Росії», №49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», №145.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував щодо будь-яких протиправних дій до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітніх дітей, вказав, що завжди добре ставився до доньки, з якою погіршились стосунки на ґрунті спору про володіння та проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 між членами родини.

Внаслідок чого в Ленінському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору дарування, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа на боці відповідача яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору підряду та надання послуг.

Відтак, на переконання суду, сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо них психологічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявниками та заінтересованою особою ОСОБА_3 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо заявників домашнє психологічне, економічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Водночас будь-яких даних про притягнення ОСОБА_3 за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

При цьому, наявний спір між сторонами, зокрема, щодо права власності на спірний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 регулюється нормами ЦК України та не може бути підставою застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Зокрема 06.02.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своєму рішенні в справі № 753/8626/19зазначив «Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.»

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки фізичне, економічне та психологічне насильство з боку ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, а тому відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису.

Керуючись ст.4, 10, 12-13, 76-80, 81, 133, 141, 263-265, ст.350-1 - 350-8 ЦПК України, на підставі ст.3, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.3, 27 Конституції України, ст.1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08 вересня 2020 року

Суддя А.М.Гримайло