Справа №173/1271/20
Провадження №2-о/173/70/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: заявниці - ОСОБА_1

представника заявниці - адвоката Хрипунова Д.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами окремого провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника, адвокат Хрипунов Денис Григорович, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2020 року до суду звернулася заявник ОСОБА_1 , представник заявника, адвокат Хрипунов Д.Г., з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до за правилами окремого провадження з викликом сторін на 03 серпня 2020 року.

03.08.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 17.08.2020 року для виклику свідків.

17.08.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 03.09.2020 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 03.09.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених вимог заявниця просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт її постійного проживання на території України, починаючи з травня 1990 року по теперішній час.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на наступне: в травні 1990 року вона переїхала на постійне місце проживання до м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області.

В період часу з 08.06.1992 року по 14.09.1993 року вона працювала у Дніпропетровському відділенні філія АТ «Укрпрофздравниця».

Крім того в подальшому вона продовжувала свою трудову діяльність, а саме:

-з 13.09.1993 року по 23.12.1996 року - Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства;

-з 15.01.1997 року по 22.09.2000 року Філія АТ «Укрпрофздравниця» (Санаторій «Славутич»), що підтверджується даними трудової книжки.

Вона має сина ОСОБА_2 , який також в 1990 році переїхав разом з нею до м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, Україна.

В зв`язку з наявністю родини та роботи вона постійно проживає на території України з 1990 року по теперішній час.

Крім того вона мала паспорт зразка СРСР, який втратила та з цього приводу в 2016 році зверталась до Верхньодніпровського відділення поліції.

Вона неодноразово зверталась до т до Верхньодніпровського РВ ГУ в Дніпропетровській області Держаної міграційної служби України з проханням видати їй паспорт громадянина України, але отримала відмову в зв`язку з не підтвердженням факту проживання на території України станом на 1991 рік, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні заявниця і представник заявниці заявлені вимоги підтримали за підставами , викладеними у заяві та просили їх задовольнити.

Заінтересована особа, представник Державної міграційної служби України Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмових пояснень суду не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши учасників розгляду справи, свідків, з`ясувавши зміст заявленої вимоги вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення.

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право

За доводами заявниці судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , в травні 1990 року переїхала на постійне місце проживання до м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області. На той час у неї був маленький син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією паспорта.

В подальшому, коли син підріс, вона пішла працювати та працювала на різних підприємствах м. Верхньодніпровська.

Також заявниця мала паспорт зразка СРСР, який втратила та в 2016 році зверталась до Верхньодніпровського відділення поліції з приводу втрати паспорта, що підтверджується повідомленням Верхньодніпровського ВП.

Факт проживання заявниці в м Верхньодніпровську Дніпропетровської області підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, та ОСОБА_5 ..

Так свідки ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 ,, в судовому засіданні пояснили, що вони проживають по сусідству з заявницею. Їм відомо, що приблизно в 90-х роках заявниця разом з сім`єю переїхала до м. Верхньодніпровська та поселилась з ними по сусідству в родині її чоловіка. І того часу постійно там проживає.

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснила, що вона з дитинства знає заявницю. Оскільки, коли їй було приблизно 13 років, а народилась вона ІНФОРМАЦІЯ_3, заявниця разом з родиною переїхала до м. Верхньодніпровська та поселилась з нею по сусідству. В той час син заявниці був маленький. Заявниця жила в будинку свекрів разом з чоловіком та сином і проживає там до цього часу.

Факт проживання заявниці в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області підтверджується також записами в трудовій книжці.

Так, в період часу з 08.06.1992 року по 14.09.1993 року вона працювала у Дніпропетровському відділенні філія АТ «Укрпрофздравниця».

В подальшому заявниця продовжувала свою трудову діяльність, а саме:

- з 13.09.1993 року по 23.12.1996 року - Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства;

- з 23.01.1997 року по 22.09.2000 року Філія АТ «Укрпрофздравниця» (Санаторій «Славутич»), що підтверджується даними трудової книжки.

Заявниця має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також в 1990 році переїхав разом з нею до м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, Україна.

Згідно записів в амбулаторній медичні картці на ім`я ОСОБА_2 , сина заявниці, вбачається, що останній почав наглядатись у Верхньодніпровській дитячій поліклініці з грудня 1989 року, є записи про здійснення щеплень в грудні 1989 року, у травні та липня 1990 року, у січні та травні 1991 року. А також записи за 1990 рік про лікування дитини. Фотознімками заявниці з дитиною,з посвідчувальним написом датованою вереснем місяцем 1989 року, де зазначене м. Верхньодніпровськ, фотознімка на фоні Дніпропетровського цирку.

Крім того син заявниці має паспорт громадянина України, що також свідчить про час його проживання на території України станом на 1991 рік.

Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 , на території України, а саме в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, з 1990 і по даний час, в тому числі і станом на 24.08.1991 року.

Встановлення даного факту потрібне заявниці для отримання паспорта. В іншому порядку заявниця не має можливості підтвердити даний факт.

Встановлення факту проживання заявниці на території України має юридичне значення, так як з його встановленням у заявниці виникає право на отримання громадянства, та документів, що посвідчують її особу.

Встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом..

Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України понесені заявницею судові витрати по сплаті с удового збору заявниці не відшкодовуються та покладаються на заявницю.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Вимоги за заявою ОСОБА_1 , представник заявника, адвокат Хрипунов Денис Григорович, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне - задовольнити

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на території України, починаючи з травня 1990 року по теперішній час.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. покласти на заявницю ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 09.09.2020 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.09.2020 року

Рішення набирає законної сили 10.10.2020 року