ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2284/19 Номер провадження 22-ц/814/192/20Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона потерпає від домашнього насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Вказувала, що під час спільного проживання останній неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження, внаслідок чого вона декілька раз викликала поліцію. Після розриву сімейних стосунків він продовжує її переслідувати, спричиняти тілесні ушкодження, заважає здійснювати підприємницьку діяльність, вчиняє фізичне та психологічне насильство.

У заяві ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визнати наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме: усунути перешкоди у користуванні майном постраждалої особи виробничим приміщенням по АДРЕСА_1 ; заборонити наближення на 100 м щодо місця реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), роботи (( АДРЕСА_1 область, м.Гадяч, вул АДРЕСА_1 ); заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не надав оцінку доказам заявниці, зокрема, рішенню про розірвання шлюбу між сторонами, свідченням працівників магазину, де працює ОСОБА_1 , її зверненням до поліції з приводу виникнення конфліктних ситуацій та доказам про проходження лікування після нанесених ОСОБА_2 травм. Зазначає, що відносно ОСОБА_2 було внесено дані до ЄРДР за ст. 125 КК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, з 1985 року проживали однією сім`єю, відомостей про розірвання шлюбу сторонами на час розгляду справи не надано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані як фізичні особи підприємці та здійснюють підприємницьку діяльність у спільному магазині в АДРЕСА_1 .

Між сторонами постійно потягом жовтня 2019 року виникають сварки та конфлікти на грунті користування спільним майном колишнього подружжя.

Також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася в поліцію з заявами щодо неправомірних дій ОСОБА_2 відносно неї, вчинення ним психологічного тиску, спричинення їй тілесних ушкоджень. Процесуального рішення за жодним із звернень не прийнято.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталася до лікувального закладу, у медичних записах значиться, що скарги заявниці пов`язані саме із побутовими травмами, проте, на час виклику працівників правоохоронних органів від медичної допомоги відмовлялась (а.с.9), будь-яких даних про проходження експертного дослідження та встановлення характеру ушкоджень, у справі немає.

ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності як за вчинення домашнього насильства, так і за будь-які інші протиправні дії, не притягувався, кримінальні справи відносно нього до суду не надходили, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

ОСОБА_2 також надано докази виклику поліції 01.10.2019 року та 05.10.2010 року у зв`язку із виникненням сварок між сторонами та нанесенням ОСОБА_1 ударів йому в обличчя. Кримінальне провадження по даному факту закрито 16.10.2019 року, за відсутністю ознак кримінального правопорушення.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких подружжя, колишнє подружжя.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Дослідивши надані сторонами докази з урахуванням їх належності й достовірності, суд першої інстанції, встановивши відсутність даних про те, що до ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 вчинялось насильство, дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для застосування обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги про наявність насильства є безпідставними, оскільки відсутні докази, що проведеними правоохоронними органами перевірками встановлено в діях ОСОБА_2 ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, а факт внесення правоохоронцями даних до ЄРДР не може свідчити про систематичне насильство з боку ОСОБА_2 щодо заявника. Вказані обставини були предметом дослідження суду та їм надано належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль