ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №581/54/20

Номер провадження 22-ц/816/1594/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Аграрний фонд»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 червня 2020 року в складі судді Бутенко Д.В., постановлене в смт Липова Долина, повний текст судового рішення складено 25 червня 2020 року,

в с т а н о в и в:

В січні 2020 року, позивач звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнення, просив суд визнати незаконними формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , зазначених у наказі ПАТ «Аграрний фонд» № 550-К від 09.12.2019р. «за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України» та змінити формулювання причин його звільнення зазначених у наказі ПАТ «Аграрний фонд» № 550-К від 09.12.2019р. «за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України» на звільнення «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України» і зобов`язати уповноважених осіб ПАТ «Аграрний фонд» внести зміни до його трудової книжки а саме: у розділі «відомості про роботу» «запис № 09 від 09.12.2018 «звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України - вважати недійсним» та внести новий запис «звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Стягнути з ПАТ «Аграрний фонд» на його користь не виплачену у листопаді 2019 року частину заробітної плати (премію КРІ) в сумі 13038 грн. 63 коп. Стягнути з ПАТ «Аграрний фонд» на його користь вихідну допомогу в сумі 247640 грн. 78 коп. Стягнути з ПАТ «Аграрний фонд» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розрахунку - на дату винесення рішення судом, однак, не менше ніж у сумі 153575 грн. 60 коп. Допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Стягнути з ПАТ «Аграрний фонд» витрати на правничу допомогу в розмірі 7800 грн. 00 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що в період з 01.07.2015 року по 09.12.2019 року він працював у ПАТ «Аграрний фонд» на посаді заступника начальника відділу з фінансово - економічної безпеки відділу у Сумській області департаменту середнього та малого бізнесу. Вказує, що п.3.2. укладеного на підприємстві колективного договору на 2016-2019 роки передбачено виплату працівникам товариства щомісячної премії «КРІ». Виплата вказаної премії, як регулярна надбавка до заробітної плати була однією з основних умов при укладанні з ним трудового договору під час прийому на роботу. На початку листопада 2019 року керівництвом було доведено позивачу індивідуальний план роботи «КРІ-план», який ним був виконаний в повному обсязі з огляду на що йому мали виплатити премію в розмірі 80 % від посадового окладу, однак її виплачено не було. Крім того, роботодавцем було порушено строки виплати заробітної плати. В зв`язку з викладеним, ним 09.12.2019 року було подано заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак наказом № 550-К від 09.12.2019 року його було звільнено за власним бажанням, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Крім того, при звільненні відповідач не провів з ним остаточного розрахунку та не сплатив частину премії (КРІ).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 червня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» щодо звільнення за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України.

Змінено формулювання причини звільнення з роботи ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві «Аграрний фонд» 09 грудня 2020 року згідно з наказом від 09 грудня 2019 року № 550-К «за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України» та вважати його звільненим з посади заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Сумській області департаменту середнього та малого бізнесу Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» 09 грудня 2019 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю.

Зобов`язано уповноважених осіб Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме: у розділі «Відомості про роботу» «Запис № 09 від 09 грудня 2019 року» «Звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої стаття 38 КЗпП України» уважати недійсним та внести новий запис під відповідним номером «Звільнено за власним бажанням на підставі частини третьої стаття 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням уповноваженим органом власника законодавства про працю» з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 131689 (сто тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 65 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 грудня 2019 року по 18 червня 2020 року у зменшеному розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. та 1086 грн. 52 коп. повернення судового збору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати позивачу, водночас позивач не довів наявність умов для нарахування та виплати йому премії в розмірі 13038 грн. 63 коп., оскільки судом не було встановлено факту прийняття керівництвом відповідача відповідного рішення - наказу про визначення розміру премії працівникам підприємства за результатами господарської діяльності за відповідний період часу, зокрема, відносно позивача за листопад 2019 року. Оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для зміни формулювання причин звільнення позивача, то наявні і підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, через невиплату позивачу допомоги при звільненні. Разом з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення належних до виплати позивачу сум середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат за правничу допомогу, з огляду на співмірність цих витрат за предметом спору та його складністю, фактичним обсягом наданих послуг, їх часткову обґрунтованість.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , як особа, яка не приймала участі у справі, була подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове - про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09.09.2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, підприємством також була подана апеляційна скарга, яка мотивована тим, що 09.12.2019 року позивачем подана заява про звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 09.12.2019 № 550-к звільнено позивача з роботи за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).. Водночас, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що строк позовної давності за вказаним спором складає 3 місяці, оскільки він не є спором про звільнення (позивач не просить суд його поновити на роботі, а лише змінити причину його формулювання). Водночас, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Зазначає, що позивачем не було зазначено в заяві про звільнення, в якості підстави для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, затримка виплати йому заробітної плати становить один день, але її виплата була виплачена позивачу не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, що відповідає нормам чинного законодавства.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній зазначає, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки трудова книжка відповідачем була надіслана на його адресу поштою з супровідним листом, а отримана 23.12.2019 року, в той час як позов було подано 17.01.2020 року. Вказує, що відповідач не мав права звільняти його за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки він просив звільнити його за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Крім того, зазначає, що відповідачем допущено порушення строків виплати йому заробітної плати.

Від особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу відповідача до суду не надходив.

Представник товариства в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач та його представник вважають рішення законним та обґрунтованим, просили рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині не оскаржується, тому в не оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача від 30.06.2015 року № 187 - к позивача було прийнято на роботу до ПАТ «Аграрний фонд» на посаду заступника начальника відділу з фінансово - економічної безпеки відділу по роботі в Сумській області управління співробітництва з клієнтами СМБ комерційного департаменту з 01.07.2015 року (том. 1 а.с. 80). В подальшому позивач до 07.11.2018 року переводився на різні посади в ПАТ «Аграрний фонд». 07.11.2018 року позивача переведено на посаду заступника начальника відділу з фінансово - економічної безпеки відділу у Сумській області департаменту середнього та малого бізнесу (том. 1 а.с. 6-9).

09.12.2019 року позивач подав заяву про звільнення з посади за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 09.12.2019 року (том. 1 а.с. 10).

Наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 09.12.2019 року № 550-К позивача звільнено з посади заступника начальника відділу з фінансово - економічної безпеки відділу у Сумській області департаменту середнього та малого бізнесу відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України (том. 1 а.с. 11).

Листом від 09.12.201 року відповідач повідомив позивача про необхідність прибути до головного офісу за отриманням трудової книжки (том. 1 а.с. 88).

10.12.2019 року позивач звернувся на адресу відповідача із заявою про направлення на адресу відділу у Сумській області ПАТ «Аграрний фонд» належним чином завірені печаткою товариства копію його заяви про звільнення, копію наказу про звільнення, Довідку - розрахунок про розмір отриманих доходів у товаристві за останні шість місяців, копію плану і факту КРІ за листопад 2019 року (том. 1 а.с. 15).

19.12.2019 року відповідачем було надіслано на адресу позивача копії запитуваних документів (том. 1 а.с. 14), а також поштою на адресу відповідача трудову книжку (том. 1 а.с. 203).

З виписки по особовому рахунку позивача, виданої ПАТ АБ «Укргазбанк» вбачається, що відповідачем 02.12.2019 року було здійснено виплату заробітної плати позивачу в розмірі 6805 грн. 47 коп. (том. 1, а.с. 20 - 26). Також із вказаної виписки вбачається, що 09.12.2019 року відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем і виплатив йому н усі суми, що належали останньому від підприємства.

На підставі вірно встановлених обставин справи щодо підстав звільнення позивача за власним бажанням, місцевий суд обґрунтовано зробив висновок, що ОСОБА_1 не просив його звільняти за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП, а тому у підприємства не було підстав застосовувати до нього підстави звільнення на яких працівник не просив розірвати трудовий договір.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно з частиною 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Отже, умови розірванні трудового договору з ініціативи працівника в силу частини 1 даної статті цього Кодексу є власне бажання працівника зумовлена неможливістю продовжувати роботу з підстав особистих його обставин.

Проте, за нормою частини третьої цієї статті є винні дії власника або уповноваженого ним органу через не виконання законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору.

Оскільки розірвання трудового договору за ст. 38 КЗпП відбувається за ініціативи працівника, то саме йому законодавець надає право обрати підстави свого звільнення за нормами частин визначені у даній статті і у такому випадку роботодавець або уповноваженим ним орган не має право зміняти ці підстави без згоди на це працівника.

У даному випадку підприємство у разі не згоди з підставою звільнення, заявленою позивачем, повинно було відмовити у розірванні трудового договору на таких підставах, а ні звільняти працівника в односторонньому порядку змінив підстави розірвання трудового договору.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, який обґрунтовано задовольнив вимогу, визнав незаконним формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «Аграрний фонд» щодо звільнення за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України.

Оскільки спосіб захисту позивач обирає на власний розсуд і питання свого поновлення ним не порушено, відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 235 КЗпП.

Доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем матеріальних строків звернення до суду не заслуговують уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП у справах про звільнення встановлено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Такий строк позивачем було дотримано з дати отримання ним трудової книжки, направленої товариством поштою.

Але колегія суддів не погоджується з висновками суду про доведеність порушення товариством строків виплати заробітної плати за другу половину листопада 2019 року і виникнення підстав, які надали право позивачу заявити про своє звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП.

Відповідно до п. 3.6. Колективного договору публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на 2016 - 2019 роки, заробітна плата працівникам виплачується в робочі дні не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні (том. 3 а.с. 5-8). Аналогічне положення міститься в п. 5.4 положення про оплату праці працівників ПАТ «Аграрний фонд», затвердженого наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 26.07.2018 року № 63 (том. 3 а.с. 9-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч. 2 ст. 115 КЗпП України у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Таким чином і колективним договором на підприємстві, і нормами КЗпП визначено, що строки заробітної плати встановлюються колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Отже, нова редакція частини першої статі 115 КЗпП змінена Законом України від 23.09.2010р. № 2559 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо строків виплати заробітної плати», який введено в дію з 20.11.2010р., надає право роботодавцю або уповноваженому ним органу здійснити виплату заробітної плати не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Оскільки позивачу заробітна плата за другу половину листопада була фактично виплачена на сімнадцятий день (у перший робочий день 02.12.2019р.) після встановленого колективним договором 16-денного проміжку часу від попередньої виплати заробітної плати у листопаді місяці за першу половину відпрацьованого часу в цьому місяці ( ці обставини сторонами визнаються), товариством будо дотримано встановлені строки виплати заробітної плати, оскільки виплата була проведена в межах 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Норму частини другої ст. 115 КЗпП щодо виплати заробітної плати проте, що коли день виплати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні, колегій суддів визнає такими що підлягає застосовуванню до дня виплати, який не повинен бути пізніше 7 днів.

Однак, місцевий суд вирішуючи це питання неправильно застосував норму матеріального права і помилково визнав допущення з боку товариства порушення строків виплати заробітної плати встановлених на підприємстві, внаслідок чого безпідставно задовольнив вимоги позивача і змінив формулювання причини звільнення з роботи ОСОБА_1 09 грудня 2020 року у зв`язку із наявністю підстав для його звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП через невиконання законодавства про працю та зобов`язав уповноважених осіб товариства внести зміни до його трудової книжки і стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 131689,65 грн., яка виплачується працівникові у разі звільнення за ст.38 ч.3 КЗпП та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 грудня 2019 року по 18 червня 2020 року, у зменшеному розмірі 25000 грн, оскільки в день звільнення 09.12.2019 з позивачем було повністю проведено розрахунок.

З огляду на те, що факту порушення роботодавцем законодавства про працю не було встановлено, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги дають підстави для скасування рішення місцевого суду в частині задоволення вимог про зміну формулювання причин звільнення позивача і внесення змін до трудової книжки, стягнення з на його користь вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, через не проведення з позивачем розрахунку при звільненні.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, рішення суду першої інстанції у наведені частині підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового про відмову в задоволені позовних вимог, а частині розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, зміні та стягнення з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 частково сплачену суму судового збору за подання позову у розмірі 840 грн 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Також, враховуючи межі задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» підлягає стягненню частково сплачена сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2350 грн 39 коп.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний фонд» задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 червня 2020 року в частині задоволення вимог щодо зміни формулювання причин звільнення, внесення змін до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити нове, а в частині розподілу судових витрат змінити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну формулювання причини звільнення, внесення змін до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 частково сплачену суму судового збору за подання позову у розмірі 840 грн 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Рішення в іншій оскарженій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» частково сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2350 грн 39 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик