Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 554/10379/16-ц

провадження № 61-16304св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури,

відповідачі: Виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 ,

треті особи: Полтавська міська рада, Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління Держгеокадастру у місті Полтаві, Полтавський міський парк культури та відпочинку «Перемога», Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 , треті особи: Полтавська міська рада, Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління Держгеокадастру у місті Полтаві, Полтавський міський парк культури та відпочинку «Перемога», Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що у січні 2014 року під час перевірки Полтавською місцевою прокуратурою у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради було встановлено порушення вимог ЗК України з боку Полтавської міської ради при розпорядженні землями парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Перемога» (далі - парк «Перемога»), за результатами якої відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України.

Вироком Київського районного суду міста Полтави від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 367 КК України, який, працюючи на посаді завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього природного середовища Державного правління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, протягом 2009-2010 років незаконно затвердив висновки про погодження проектів із землеустрою щодо надання у власність 17 земельних ділянок на території парку «Перемога», серед яких було погоджено відповідний висновок ОСОБА_1 . На підставі вказаного висновку останньому незаконно було передано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, площею 1 000 кв. м на АДРЕСА_1 , яка знаходиться під об`єктом природного-заповідного фонду -парку «Перемога» у місті Полтаві.

Посилаючись на вищевказане, перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 28 липня 2009 року № 332 про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000,16 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати незаконним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у місті Полтаві ради від 30 липня 2009 року про затвердження рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради

від 28 липня 2009 року № 332 про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000,16 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 27 жовтня 2009 року № 475 про затвердження ОСОБА_1 проекту відведення та передачу у власність зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати незаконним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у місті Полтаві ради

від 29 жовтня 2009 року про затвердження рішення Виконавчого комітету Октябрського районної у місті Полтаві ради від 27 жовтня 2009 року № 475, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_1 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним державний акт на право власності

від 25 грудня 2009 року серії ЯИ № 867805 на земельну ділянку, площею 1 000 кв. м, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м, вартістю

114 016 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня

2018 року (у складі судді Кулешової Л. В.) позов першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у місті Полтаві ради

від 28 липня 2009 року № 332 про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000,16 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у місті Полтаві ради від 30 липня 2009 року

про затвердження рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 28 липня 2009 року № 332 про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на

АДРЕСА_1 , площею 1 000,16 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у місті Полтаві ради

від 27 жовтня 2009 року № 475 про затвердження ОСОБА_1 проекту відведення та передачу у власність зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у місті Полтава ради від 29 жовтня 2009 року про затвердження рішення Виконавчого комітету Октябрського районної у місті Полтава ради від 27 жовтня 2009 року № 475, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_1 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку на

АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано недійсним державний акт на право власності від 25 грудня

2009 року на земельну ділянку, площею 1 000 кв. м, виданого на ім`я

ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м, кадастровий номер :15:017:0038, вартістю 114 016 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, виділеної у власність ОСОБА_1 з жовтня 2009 року на підставі рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 27 жовтня 2009 року № 475, не приймалося, розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного законодавства, протиправність дій завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_2 щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність, зокрема, спірної земельної ділянки із земель пам`ятки природи встановлена вироком суду, тому позовні вимоги прокурора обґрунтовані та доведені.

При цьому, оскільки про допущені у діяльності Октябрської районної у місті Полтаві ради порушення вимог законодавства першому заступнику керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області стало відомо лише у січні 2014 року, після проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, тому прокурором не пропущено строк позовної давності.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2018 року (у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.) рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2019 року (у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.) постанову Апеляційного суду Полтавської області

від 02 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Оскаржуваною постановою Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури відмовлено.

Погоджуючись з рішення суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог, апеляційний суд не погодився з тим, що прокурором до звернення до суду проводилась прокурорська перевірка щодо дотримання земельного законодавства в частині використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, у тому числі парку «Перемоги».

Також апеляційний суд дійшов висновку, що розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 1 000 кв. м, технічна документація, а також прийняті з цього приводу оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування не відповідають вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд встанови, що позивачу було відомо та він мав реальну можливість протягом трирічного строку позовної давності з`ясувати, коли відбулося незаконне вилучення земельних ділянок, в чиєму користуванні вони знаходяться, та звернутися з відповідним позовом до суду. При цьому, з даним позовом до суду прокурор звернувся

лише 13 грудня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Полтавської області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що звернення першого заступника прокурора Полтавської області до суду з позовною заявою викликано необхідністю захисту майнових інтересів територіальної громади міста Полтави та реалізації конституційного права громадян користуватися об`єктами права власності українського народу.

Висновки апеляційного суду про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, є помилковими, оскільки початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, виникнення права на позов пов`язане не з моментом порушення цивільного права суб`єкта, що його реалізує, а з моментом, коли він довідався або міг довідатись про таке порушення, зважаючи при цьому на суб`єктивні та об`єктивні чинники, такі як усвідомлення порушення його права. Наявність достатнього обсягу інформації, яка б давала можливість усвідомити те, що право порушено, наявність права на захист інтересів (обсяг повноважень, у тому числі процесуальних, для захисту права).

Про порушення своїх прав позивачу стало відомо лише у січні 2014 року, коли було винесено постанову про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що прокурорська перевірка проводилась у 2013 році щодо законності прийнятого рішення Полтавської міської ради, а не рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради у 2009 році, а, отже, інформація, отримана в ході перевірки, не дає можливості встановити наявність порушення прав та законних інтересів держави.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих від 24 грудня 1970 року № 555 «Про затвердження пам`яток природи місцевого значення» затверджено та взято під охорону, зокрема, пам`ятку природи місцевого значення - парк «Перемога» на площі 10 га на проспекті Першотравневому , 20 та закріплено її за Виконавчим комітетом Полтавської міської ради.

Рішенням Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 20 червня

1972 року №242 «Про віднесення пам`яток природи місцевого значення за категоріями згідно з новою класифікацією та затвердження нововиявлених заповідних територій і природних об`єктів» пам`ятки природи місцевого значення віднесено до категорії парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, та затверджено додатково виявлені парки-пам`ятки згідно з додатком № 2, зокрема, парк «Перемога», що розташований за адресою: проспект Першотравневий, місто Полтава, та передано під охорону виконкому Полтавської міської ради.

Рішенням Виконавчого комітету Полтавської обласної ради

від 22 листопада 1984 року № 453 «Про мережі територій та об`єктів природно-заповідного фонду області згідно з новою класифікацією» затверджено межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, відповідно до якого парк «Перемога» віднесено до парку-пам`ятки садового-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га.

27 травня 2001 року Дирекцією міського парку культури та відпочинку взято на себе охоронне зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження вказаного об`єкту природно-заповідного фонду на площі 30,9 га.

Відповідно до пункту 2.8 наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі меж території та об`єктів природно-заповідного фонду природоохоронний орган використовує документи щодо їх створення чи резервування для визначення місць розташування згаданих територій та об`єктів їх збереження.

Також суди встановили, що рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 28 липня 2009 року № 332 «Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок»

ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки площею 1 000,16 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд зі складу земель житлової та громадської забудови міста, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням сесії Октябрської районної у місті Полтаві ради від 30 липня

2009 року «Про затвердження рішень виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради» затверджено рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 28 липня 2009 року № 332, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки площею 1 000,16 кв. м на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 27 жовтня 2009 року № 475 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва» затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_1 зі складу земель житлової чи громадської забудови міста вищевказану земельну ділянку.

Рішенням сесії Октябрської районної у місті Полтави ради від 29 жовтня 2009 року «Про затвердження рішень Виконавчого комітет Октябрської районної у місті Полтаві ради» затверджено рішення Виконавчого комітету Октябрського районної у місті Полтаві ради від 27 жовтня 2009 року № 475, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_1 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку площею 1 000 кв. м на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до витягу з автоматизованої системи бази даних ведення земельного кадастру міста Полтави від 11 листопада 2009 року № 9921, щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 1 000 кв. м, вказана земельна ділянка має кадастровий номер :15:017:0038.

25 грудня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності щодо земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Також суди встановили, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року, у справі № 816/4424/13-а за позовом першого заступника прокурора міста Полтави до Полтавської міської ради, треті особи: Управління культури виконавчого комітету Полтавської міської ради, Полтавський міський парк культури та відпочинку «Перемога», про скасування рішення, встановлено, зокрема, що станом на 01 січня

2009 року, 01 січня 2011 року та 01 січня 2013 року земельні ділянки парку «Перемоги» площею 30,9 га мали статус об`єкта природно-заповідного фонду (судові рішення набрали законної сили).

Висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 29 вересня 2014 року встановлено, що 17 земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 , загальною площею 1,62 га, розташовані в межах парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемоги». Основне цільове призначення (категорія) наданих у власність земельних ділянок АДРЕСА_2,

АДРЕСА_1, наведених вище, не змінювалось. Основне цільове призначення (категорія) земельної ділянки на АДРЕСА_2 , площею 0,0200 га змінювалось. Розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаних земельних ділянок та технічна документація на земельні ділянки не відповідають вимогам чинного законодавства.

У січні 2018 року Виконавчим комітетом Шевченківської (Октябрської) районної у місті Полтаві ради та ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 51 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Статтею 20 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміна меж, категорії та скасування статусу територій об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього Закону.

Судами установлено, що Полтавською обласною радою рішення про зміну меж, площ, категорій чи скасування статусу парку «Перемога», відповідно до вищевказаної норми закону, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку, не приймалося.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що належними і допустимими доказами підтверджується факт належності території парку «Перемога», який розташований на земельній ділянці площею 30,9 га, до парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення та є об`єктом природно-заповідного фонду.

Згідно з висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи

від 29 вересня 2014 року 17 земельних ділянок, зокрема, й земельна ділянка на АДРЕСА_1 , розташовані в межах парку «Перемога». Основне цільове призначення (категорія) вказаних земельних ділянок, у тому числі й земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 , не змінювалися. Розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаних земельних ділянок та технічна документація на земельні ділянки не відповідають вимогам земельного законодавства.

Вироком Київського районного суду міста Полтави від 23 квітня

2015 року, що набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 367 КК України, який, працюючи на посаді завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього природного середовища Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, протягом 2009-2010 років незаконно затвердив висновки про погодження проектів із землеустрою щодо надання у власність 17 земельних ділянок на території парку «Перемога», серед якого було погоджено відповідний висновок ОСОБА_1 . На підставі вказаного висновку останньому незаконно було передано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, площею 1 000 кв. м на АДРЕСА_1 , яка знаходиться під об`єктом природного-заповідного

фонду -парку «Перемога» у місті Полтаві.

Згідно з пунктами «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

На підставі вказаного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 1 000 кв. м, технічна документація, а також прийняті з цього приводу оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування не відповідають вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною першою статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави.

Встановивши відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу місцевого самоврядування, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що держава, як власник, волю на відчуження земельної ділянки площею 1 000 кв. м на АДРЕСА_1 не виявляла, тому спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 всупереч вимогам закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право держави витребувати земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктами природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.

Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Враховуючи вказане, апеляційний суд, встановивши, що земельна ділянка вибула з власності держави всупереч вимогам закону, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки прокурор пропустив строк позовної давності з огляду на зазначене.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Проте, установлення цього факту є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування земельної ділянки в порядку статті 388 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятої статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження

№ 14-208цс18).

Якщо позовні вимоги цивільним судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», заява № 14902/04, від 20 вересня 2011 року).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено Виконавчим комітетом Шевченківської (Октябрської) районної у місті Полтаві ради та ОСОБА_1 , є підставою для відмови в позові.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що трирічний строк позовної давності для прокурора розпочався 20 червня 2013 року, та врахувавши, що із указаної дати у нього виникло право на подання позову про захист порушеного права, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, звернувшись до суду із даним позовом лише 13 грудня 2016 року, прокурор пропустив установлений законом строк позовної давності, про застосування якого відповідачами подано заяву, що є підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі.

Доводи касаційної скарги про те, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо лише у січні 2014 року, коли було винесено постанову про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів (та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2014 року), а не у 2013 році, оскільки в ході перевірки не здобуто інформації, що стосується предмету доказування, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Апеляційний суд установив, що про порушення прав територіальної громади прокурору стало відомо з моменту, коли він дізнався про зменшення розміру земельної ділянки парку «Перемоги». Встановивши зазначений факт, прокуратура зобов`язана була протягом трьох років з моменту, коли вони дізналися про зменшення розміру земельної ділянки парку «Перемоги» вчинити ефективні та своєчасні дії щодо з`ясування обставин зменшення розміру земельної ділянки та в чиєму користуванні чи власності ці земельні ділянки перебувають.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу про порушення прав територіальної громади, зменшення розміру земельної ділянки парку «Перемога» достовірно стало відомо в червні 2013 року.

20 червня 2013 року прокурором було направлено подання про усунення вимог земельного та податкового законодавства, яке рішенням Полтавської міської ради від 12 липня 2013 року відхилено.

27 липня 2013 року перший заступник прокурора міста Полтави звернувся

з адміністративним позовом до Полтавської міської ради, треті особи: Управління Держземагенства у Полтавській області, Полтавський міський парк культури та відпочинку «Перемога», Управління культури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, про скасування рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду міста Полтави від 20 січня 2014 року у справі № 816/4424/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року, адміністративний позов першого заступника прокурора міста Полтави задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 16 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 08 грудня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та оформлення права постійного користування земельною ділянкою за адресою: проспект Першотравневий, 20, місто Полтава» .

Отже, зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що прокурором до звернення до суду проводилась прокурорська перевірка щодо дотримання земельного законодавства в частині використання територій та об`єктів природно заповідного фонду, у тому числі парку «Перемоги».

У постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 711/802/17 та від 06 червня 2018 року у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли власник довідався або міг довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи.

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновком судів попередніх інстанцій у справі № 914/3224/16, що перебіг позовної давності починається від дня, коли позивачу стало відомо про рішення суду щодо спірної ділянки в іншій справі.

Таким чином, прокурору у справі, яка переглядається, було відомо та він мав реальну можливість протягом трирічного строку позовної давності з`ясувати зазначені вище питання (коли відбулося незаконне вилучення земельних ділянок та в чиєму користуванні вони знаходяться) та звернутися з відповідним позовом до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки апеляційним судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованою та відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська