Єдиний унікальний номер 741/222/20
Провадження № 2/741/386/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 03 серпня 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.

та представника позивача - адвоката Семенка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач є її (позивача) внуком, у період з 2014 по 2018 роки проживав за вказаною адресою, а потім почав зловживати спиртними напоями, зв`язався із неблагополучною компанією, періодично пропадав з дому і у червні 2018 року поїхав у невідомому напрямку. З цього часу місце перебування відповідача невідоме, з батьками та іншими родичами відповідач не спілкується. На даний час в будинку немає жодних речей, одягу, меблів, які б належали відповідачу. Реєстрація відповідача у належному їй (позивачу) житловому будинку створює перешкоди у отриманні житлової субсидії. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації місця проживання.

ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач не з`явилася, її представник позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просив задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти.

Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності позивача та відповідача за наявними у ній доказами, оскільки представник позивача заперечував проти проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали показання, суть яких зводиться до того, що вони знають позивача та її внука ОСОБА_2 , які до 2018 року проживали разом в АДРЕСА_1 . У 2018 році ОСОБА_5 кудись виїхав і з цього часу його місце перебування не відоме. У будинку відсутні будь-які речі відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5; 6).

З копії домової книги (а.с. 11-12) вбачається, що у зазначеному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

У судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2018 року відповідач не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , особистих речей у ньому не має, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, матеріалами справи (а.с. 13) та показаннями свідків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку АДРЕСА_1 більше шести місяців, а тому втратив право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України ст.ст. 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв