Справа № 265/4968/20
Провадження № 2/265/1415/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 вересня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/4968/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором найму житлового приміщення,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 січня 2020 року уклали договір найму житлового приміщення по АДРЕСА_1 , за яким вона здала відповідачці та членам її родини терміном на 6 місяців вказану квартиру в оренду, тобто на період з 13 січня 2020 року по 13 липня 2020 року зі сплатою по 2000 грн. щомісячно не пізніше 25 числа на загальну суму 12000 грн. Також за договором найму від 13 січня 2020 року відповідачка зобов`язалась здійснити фактичні витрати з оплати всіх комунальних послуг. При цьому сторони найму зафіксували покази лічильників (холодна вода - 553, електроенергія - 10162). Зауважувала, що за квартплату, газопостачання та централізоване опалення відповідачка повинна була відшкодовувати 100% від щомісячної суми нарахувань. Однак на теперішній час відповідачка та члени її сім`ї виїхали з кв. АДРЕСА_2 без відома позивачки. При цьому у вказаній квартирі ОСОБА_1 виявила пропажу усіх розеток та лампочок, а квартира була приведена у непридатний до проживання стан. Позивачці зі слів сусідів стало відомо, що ОСОБА_2 виїхала з такої квартири 2 червня 2020 року, а особисті речі забрала 12 червня 2020 року. Станом на тепер за відповідачкою наявна заборгованість у розмірі 12000 грн. за найм житла та за комунальні послуги зі спожитої електроенергії на суму 818 грн., за спожиту холодну воду в сумі 230 грн., з газопостачання в сумі 125,13 грн., з квартирної плати в сумі 843,75 грн., з централізованого опалення 3263,29 грн. в сумі 2763,29 грн., а всього на суму 16780,17 грн. З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 намагалась додзвонитись до відповідачки, однак марно. Враховуючи, що договір найму було достроково розірвано, то відповідачка повинна сплатити суму найму та усі передбачені договором комунальні послуги за увесь період дії договору. На підставі наведеного ОСОБА_2 повинна погасити борг та нараховані на суму боргу 3% річних й інфляційні витрати за ч. 2 ст. 625 ЦК. Так за наданим суду розрахунком вбачається, що такий борг відповідачки становить 1258,99 грн. та складається з 155 грн. 3% річних, пені в сумі 850,19 грн. та 253,80 грн. інфляційних втрат, розрахованих з 25 лютого 2020 року з суми 12000 грн., як плати за найм за договором від 13 січня 2020 року. Отже просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 18039,16 грн.

У судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1 , та її представник, ОСОБА_3 , підтримуючи повністю позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, додавши, що відповідачка дійсно не проводила оплату за договором найму житла від 13 січня 2020 року. При цьому вказували, що окремо акт приймання-передачі житла 13 січня 2020 року між сторонами не складався, а відповідачці того ж дня була надана у користування кв. АДРЕСА_2 . Просили суд задовольнити позов та не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка, ОСОБА_2 , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явилась повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою.

За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення за наявними у справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

За ч. 1 ст. 811 ЦК договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1 ст. 812 ЦК предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 815 ЦК наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

На підставі ч. 1, 3 ст. 820 ЦК розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

За ч. 1 ст. 821 ЦК договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Суд встановив, що 13 січня 2020 року ОСОБА_1 , як власник 1/2 частки кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, уклала договір найму житлового приміщення із ОСОБА_2 , за яким позивачка передає у найм кв. АДРЕСА_2 відповідачці та членам її родини для проживання строком на 6 місяців з 13 січня 2020 року по 13 липня 2020 року відповідно до акту-передачі вказаного житлового приміщення. За п. 2.1 договору плата за найм становить 2000 грн. та усі послуги (комунальні). Відповідно до п. 2.2, 2.3 договору плата за найм проводиться щомісячно до 25 числа кожного місяця. При цьому за п. 2.4 договору окрім плати за найм ОСОБА_2 щомісячно сплачує послуги водоканалу (покази 553) та за електроенергію (покази 10162) не пізніше 7 числа кожного місяця. Відповідно до п. 4.2 договору ОСОБА_2 , зокрема, зобов`язувалась своєчасно вносити плату за найм житла та проводити оплату комунальних послуг відповідно до п. 2.4 договору (а. с. 5, 20).

Відповідно до акту від 2 червня 2020 року за участі мешканців буд. АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_2 з родиною виселилась з кв. АДРЕСА_2 2 червня 2020 року, після виселення якої прилад обліку водопостачання зафіксував покази 10869, а електролічильник зафіксував покази - 567, а останні квитанції були сплачені за лютий 2020 року. При цьому квартира перебуває у непридатному для проживання стані (а. с. 8).

Суд на підставі переліченого дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 плати за найм житла, кв. АДРЕСА_2 , в сумі 12000 грн. підлягають задоволенню, оскільки доказів проведення таких оплат на виконання умов укладеної між сторонами угоди відповідачка суду не надала.

При цьому суд зазначає, що за ч. 1 ст. 825 ЦК наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою.

Таким чином за відсутності доказів попередження відповідачкою ОСОБА_1 про намір ОСОБА_2 виїхати з кв. АДРЕСА_4 . України до закінченні терміну дії договору найму житла від 13 січня 2020 року, тобто до 13 липня 2020 року, то вказане свідчить про обов`язок відповідачки оплатити суму бору за таким договором за весь період його дії.

В той же час суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 213 ЦК зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз змісту договору найму житлового приміщення від 13 січня 2020 року свідчить, що правила, встановленні ст. 213 ЦК не дозволяють визначити зміст відповідної умови такого договору в частині порядку проведення розрахунку за спожиті комунальні послуги відповідачкою, ОСОБА_2 .

Так за п. 2.1 договору найму житла плата за найм становить 2000 грн. та усі послуги (комунальні).

В той же час на підставі п. 2.4 договору найму ОСОБА_2 щомісячно сплачує послуги водоканалу та за електроенергію. Також відповідно до п. 4.2 договору найму ОСОБА_2 зобов`язалась проводити оплату комунальних послуг за п. 2.4 договору.

Суд зазначає, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених ст. 213 ЦК, слід застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2018 року по справі № 753/11000/14-ц.

На підставі наведених висновків суд дійшов переконання, що положення договору найму житлового приміщення від 13 січня 2020 року в частині проведення оплати комунальних платежів за користування відповідачкою та членами її родини кв. АДРЕСА_4 повинні були проводитись ОСОБА_2 щомісячно виключно за спожиті послуги на підставі показів приладів обліку щодо водопостачання та електроенергії, оскільки інші комунальні платежі (гаряча вода, опалення, газопостачання, квартплата) не були включені у п. 2.4 договору найму житла, тому у відповідачки не було обов`язку за п. 4.2 такого договору проводити оплати таких послуг на виконання умов договору найму від 13 січня 2020 року.

З огляду на викладене обґрунтування суд не приймає до уваги надані позивачкою копії квитанцій за спірний період з централізованого опалення, за квартирну плату та газопостачання, а також відхиляє доводи щодо обов`язку сплатити в цій частині ОСОБА_2 на її користь борг з газопостачання в сумі 125,13 грн., з квартплати в сумі 843,75 грн. та з опалення в сумі 2763,29 грн. (а. с. 9-10, 13-14).

В той же час на підставі встановлених у договорі найму від 13 січня 2020 року показів приладів обліку водопостачання та електропостачання, враховуючи обов`язок ОСОБА_2 за таким договором до сплати споживання таких послуг, а також на підставі встановлених актом від 2 червня 2020 року показів зазначених приладів обліку після виселення відповідачки з кв. АДРЕСА_4 України, то суд має змогу обрахувати розмір заборгованості за вказаними послугами за спірний період.

Так на підставі квитанцій з оплати за спожиту електроенергію по АДРЕСА_1 вбачається, що лютий 2020 року відповідачкою була проведена оплата 174 кВт/год. на суму 214,30 грн. з показами лічильника 10336 кВт/год. (а. с. 11).

В той же час при виселенні ОСОБА_2 з такого житла прилади обліку електроенергії зафіксували покази 10869 кВт/год., тобто несплаченими є 533 кВт/год. (10869 - 10336 = 533).

Також на підставі квитанцій з оплати послуг з водопостачання та водовідведення по АДРЕСА_1 вбачається, що лютий 2020 року відповідачкою була проведена оплата за спожиті 4 куб. м. води на суму 91,80 грн. з показами лічильника 557 куб. м. (а. с. 12).

В той же час при виселенні ОСОБА_2 з такого житла прилади обліку водопостачання зафіксували покази 567 куб. м., тобто несплаченими залишились 10 куб. м. спожитої води (567 - 557 = 10).

При цьому суд погоджується в цілому із розрахунком, наданим позивачкою, в частині заборгованості ОСОБА_2 за спожиту електроенергію згідно із встановленими тарифами на суму 817,44 грн. (100кВт/год. х 0,9 + 433кВт/год. х 1,68 = 817,44).

Також суд погоджується із розрахунком, наданим позивачкою, в частині заборгованості ОСОБА_2 за спожиту воду згідно із встановленими тарифами на суму 229,68 грн. (10 куб. м. х 22,968 = 229,68).

Таким чином суд встановив, що загальна заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за комунальні послуги на виконання договору найму від 13 січня 2020 року становить 1047,12 грн. (229,68 + 817,44 = 1047,12).

Суд зауважує, що за ч. 10 ст. 265 ЦПК, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Натомість у заявлених позовних вимогах ОСОБА_1 відсутні наведені у ч. 10 ст. 265 ЦПК вимоги, а викладені лише у мотивувальній частині позовної заяви вимоги про проведення розрахунку судом інфляційних витрат, 3% річних та пені на день винесення рішення суду.

Крім того суд за ч. 10 ст. 265 ЦПК може суд може зазначити в рішенні лише про нарахування відсотків або пені до суми боргу. Однак за договором найму від 13 січня 2020 року відсутні вставлені таким договором відсотки чи пеня за його невиконання.

Таким чином на підставі викладеного вмотивування суд позбавлений можливості здійснити нарахування пені на день винесення рішення по справі, оскільки це не відповідає умовам договору найму житла від 13 січня 2020 року та положенням діючого законодавства.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у ст. 625 ЦК не йдеться мова про нарахування пені до основної суми боргу при прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Також є безпідставним посилання ОСОБА_1 на положення ст. 1048 ЦК, які регулюють порядок одержання відсотків за користування позикою, оскільки у даному випадку діють норми цивільного законодавства, що регулюють питання договору найму житла, які не передбачають нарахування відсотків до суми найму житла.

Отже, нарахування позивачкою відповідно до наданих суду розрахунків пені за обліковою ставкою НБУ не відповідає положенням закону та укладеного між сторонами договору найму житла, тому у стягненні 850,19 грн. пені на підставі викладеного вмотивування суд ОСОБА_1 повинен відмовити.

Суд при цьому звертає увагу на те, що умовами договору найму житла від 13 січня 2020 року було визначено сплату 2000 грн. за найм кв. АДРЕСА_4 . України щомісячно не пізніше ніж 25 числа кожного місяця.

Таким чином прострочення оплати найму такого житла у ОСОБА_2 виникало наступного дня після 25 числа кожного місця.

На підставі переліченого внаслідок відсутності доказів проведення оплат відповідачкою за договором найму житла від 13 січня 2020 року вбачається, що остання прострочила оплату за таким договором за найм житлового приміщення з 26 січня 2020 року - 2000 грн., з 26 лютого 2020 року - 4000 грн., з 26 березня 2020 року - 6000 грн., з 26 квітня 2020 року - 8000 грн., з 26 травня 2020 року - 10000 грн., з 26 червня 2020 року - 12000 грн.

Виходячи з викладеного обґрунтування, суд робить висновок, що розрахунок ОСОБА_1 , долучений до справи, 3% річних та інфляційних витрат на заборгованість зі сплати 12000 грн. за найм кв. АДРЕСА_4 . України, обрахований на усю суму боргу, починаючи з 25 лютого 2020 року, не відповідає умовам договору найму житла від 13 січня 2020 року та положенням ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки індекс інфляції та три проценти річних обраховуються з простроченої суми боргу, починаючи саме з моменту такого прострочення.

Зважаючи на встановлені судом суми боргу ОСОБА_2 на певну дату на виконання умов договору найму житла від 13 січня 2020 року, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період щодо кожного прострочення платежу, починаючи з наступного дня наявності такої заборгованості та до моменту ухвалення рішення розрахував суми інфляційних витрат відповідно до долучених до справи судових розрахунків, за якими вбачається, що інфляційні витрати позивача за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за простроченнями з: 26 січня 2020 року - 24 грн., з 26 лютого 2020 року - 30 грн., з 26 березня 2020 року - 14 грн., з 26 квітня 2020 року - «-»2 грн., з 26 травня 2020 року - «-»8 грн., з 26 червня 2020 року - «-»12 грн., що загалом складає - 46 грн. (24 + 30 + 14 - 2 - 8 - 12 = 46).

Також судом було обраховано 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу ОСОБА_2 на певну дату на виконання умов договору найму житла від 13 січня 2020 року, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до моменту ухвалення рішення, з огляду на що вбачається розмір 3% річних з: 26 січня 2020 року - 37,54 грн., з 26 лютого 2020 року -32,46 грн., з 26 березня 2020 року - 27,70 грн., з 26 квітня 2020 року - 22,62 грн., з 26 травня 2020 року - 17,70 грн., з 26 червня 2020 року - 12,62 грн., що загалом складає - 150,64 грн. (37,54 + 32,46 + 27,70 + 22,62 + 17,70 + 12,62 = 150,64).

Таким чином судом було встановлено загальну заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором найму житла від 13 січня 2020 року з урахуванням сум за ч. 2 ст. 625 ЦК, яка дорівнює 13473,44 грн. (12000 + 229,68 + 1047,12 + 46 + 150,64 = 13473,44).

З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки боргу за договором найму житла від 13 січня 2020 року на загальну суму 13473,44 грн., яка складається з плати за найм - 12000 грн., 3% річних - 150,64 грн., інфляційних витрат - 46 грн., плати за водопостачання - 229,68 грн. та плати за електроенергію - 1047,12 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК суд стягує з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, оскільки ухвалою суду від 3 серпня 2020 року ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання такого позову, відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в розмірі 627,99 грн. (13473,44 / 18039,16 х 840,80 = 627,99).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором найму житлового приміщення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором найму житла від 13 січня 2020 року в сумі 13276,80 грн., борг з 3% річних в сумі 150,64 грн., борг з інфляційних витрат в сумі 46 грн., а усього - 13473,44 грн.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 627,99 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10 вересня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_6 .

Суддя