Дата документу 27.10.2020
Справа № 334/9479/13-ц
Провадження № 6/334/95/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.,

При секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: АТ КБ «Приватбанк», Вознесенівській відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо скасування обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: АТ КБ «Приватбанк», Вознесенівський відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо скасування обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням. Заява обґрунтована тим, що вказаним обмеженням порушено його права, оскільки він позбавлений можливості виїжджати за межі України.

У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Дослідивши заяву та додані документи, відзив та додані документи, відповідь на відзив, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2013 року тимчасово обмежити право виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань за судовим рішенням.

На примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя перебуває виконавчий лист №2-3227/09 від 30.03.2010 року, що видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя про стягнення заборгованості 21653,40 грн.

Також встановлено, що інформація до відділу примусового виконання рішень стосовно виконання боржником в повному обсязі вказаного виконавчого листа - не надходила. Доказів щодо виконання вказаних судових рішень не надано і заявником.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, у випадку, якщо обставини, які стали підставами для обмеження боржника у праві виїзду за межі України перестануть існувати, то боржник має право звернутися до суду із вмотивованою заявою про їх скасування, в порядку, визначеному ЦПК України.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України від 21січня 1994року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 4 Розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

При цьому жодного доказу підтвердження факту, що за період дії ухвали суду про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України останній здійснював погашення боргових зобов`язань.

Відтак, враховуючи викладене, приймаючи до уваги наявність факту невиконаних зобов`язань, встановлених судовими рішеннями, суд вважає, що підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, на час розгляду справи, відсутні.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.441ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 31, 260, 353, 441, 446 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: АТ КБ «Приватбанк», Вознесенівській відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо скасування обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.М. Гнатюк