Справа № 189/29/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року смт. Покровське Покровського району

Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лукінової К.С.,

за участю секретаря судового засідання Копиці С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яким просила стягнути на її користь з відповідача за період з листопада 2013 року по серпень 2019 року пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1011415,35 грн., посилаючись на те, що 04.07.2016 року постановою Державного виконавця Лісової Г.О. Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 52015439 за дублікатом виконавчого листа, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області 17.06.2016 року по справі № 189/2021/13-ц на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2013 року, відповідно до якого присуджено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на 13.01.2020 року утворилась заборгованість з боку відповідача по сплаті аліментів, яка станом на серпень 2019 року становить 103893, 50 грн. Посилаючись на норми ст.ст. 180, 196 СК України, постанову ВПВС від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, наданий розрахунок заборгованості просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2013 року по серпень 2019 року.

03.03.2020 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 в якому він просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що з 2014 року до середини 2016 року він віддавав кошти на утримання дитини особисто позивачці, а потім переїхав до м. Запоріжжя і почав перераховувати кошти на банківську картку ОСОБА_1 , однак належних доказів цим обставинам він не має. Крім цього, вказана позивачкою заборгованість не відповідає дійсності, оскільки згідно наданого йому розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП № 52015439 станом на серпень 2019 року він має заборгованість в розмірі 74121,50 грн. При цьому, він не згодний із сумою позовних вимог, оскільки ч. 1 ст. 196 СК України встановлює максимальний розмір пені не більше 100% заборгованості. Крім цього він втратив постійне місце роботи, мав мінливий дохід, а тому був позбавлений щомісячно та регулярно сплачувати аліменти на утримання дитини.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, представник позивачки направив заяву про розгляд справи в його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, направив відзив на позовну заяву в якому висловив свою позицію та доводи проти позовних вимог, а також направив заяву про розгляд справи в його відсутності, при ухваленні рішення просив взяти до уваги його доводи і заперечення проти позову та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши подані заяви, а також враховуючи чисельні відкладення судових засідань з розгляду справи за клопотаннями відповідача, відсутність підстав для заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Суд встановив, що згідно копії дубліката виконавчого листа № 189/2021/13-ц виданого 17.06.2016 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3).

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52015439 від 04.07.2016 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 189/2021/13-ц (а.с. 4).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП 52015439, станом на січень 2020 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 в сумі 84224,50 грн. (а.с. 37).

Виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів пред`явлений до виконання 04.07.2016 року (а.с 4).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач дійсно виконував рішення суду і частково сплачував аліменти, але за період з листопада 2013 року по січень 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 84224,50 грн.

Суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, враховуючи законодавче обмеження щодо розміру пені у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до відділу ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду лише 04.07.2016 року і в матеріалах справи відсутні докази іншої дати звернення позивачки з такою заявою до органів виконавчої служби. За цих обставин, суд приходить висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів і утворення в зв`язку з цим заборгованості зі сплати аліментів за період з листопада 2013 року по липень 2016 року, а тому за цей період часу не підлягає сплаті пені за прострочення сплати аліментів.

Разом з тим, заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2016 року по серпень 2019 року становить 42819,00 грн.

Суд здійснюючи розрахунок заборгованості пені за період з липня 2016 року по серпень 2019 року встановив, що він складає 314371,49 грн.

Однак, з урахуванням того, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів в розмірі, що дорівнює розміру заборгованості зі сплати аліментів за період з липня 2016 року по серпень 2019 року в сумі 42819,00 грн.

У той же час, судом не приймаються до уваги твердження відповідача про відсутність в нього стабільної та постійної роботи та стабільного заробітку, оскільки дані відомості не підтверджені за допомогою належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 180,196 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 неустойку (пеню) за порушення строків сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з липня 2016 року по серпень 2019 року в сумі 42819,00 грн (сорок дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять грн. 00 коп).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та проголошений 08 вересня 2020 року.

Суддя К.С. Лукінова

Справа № 189/29/20

2/189/160/20

08.09.2020