РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., з участю секретаря судового засідання Аксьонової О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради ,треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна, ОСОБА_2 ),про встановлення факту родинних відносин,визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна,про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,про встановлення факту родинних відносин,який має юридичне значення для оформлення спадкових прав,та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В позові зазначає,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 ,якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина,яку позивач ОСОБА_1 прийняла як спадкоємець за законом у встановлений законом строк,подавши нотаріусу відповідну заяву.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 разом із спадкодавцем не проживала, родинних відносин з померлою не підтримувала,заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавала.

На підставі заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину,нотаріусом проведена перевірка та було виявлено ,що наданих документів недостатньо для вчинення нотаріальної дії,що є перешкодою для оформлення спадкових прав,оскільки родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем не підтверджені документально.

Посилаючись на те, що встановлення юридичного факту родинних відносин між нею та її померлою тіткою ОСОБА_3 є необхідним для оформлення спадщини,процедура нотаріального оформлення спадщини завершена та в позасудовий спосіб захистити свої права позивач не може, ОСОБА_1 просить суд встановити юридичний факт,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,являється племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У травні 2018 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

В позові зазначає,що вона є громадянкою Латвійської Республіки,де постійно мешкає у м.Рига,до укладання шлюбу мала прізвище « ОСОБА_5 »,яке 10.09.2015 р.змінила на « ОСОБА_6 ».

У квартирі АДРЕСА_1 мешкала її рідна бабуся ОСОБА_3 ,мати батька ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,який помер у 2012 р.

У дитинстві ОСОБА_7 щороку приїздила до ОСОБА_3 з батьком,телефонувала та писала листи,востаннє бачилася з бабусею у липні 2012 р.у м.Приморську,де вони разом відпочивали.

14.07.2012 р. ОСОБА_3 в м.Приморську склала нотаріально посвідчений заповіт,яким квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_9 ,другий примірник якого передала ОСОБА_7 .

В період з липня 2012 р. ОСОБА_7 спілкувалась з ОСОБА_3 телефоном,протягом 2016-2018 р.кілька разів телефонувала ОСОБА_3 ,не отримавши відповіді.У квітні 2018 р. ОСОБА_7 отримала від Шевченківського районного суду м.Запоріжжя документи та дізналася ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла,а судом розглядається вказана вище справа за позовом ОСОБА_1 .

ОСОБА_7 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 як за за повітом,так і за законом,21.05.2018 р.подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на те,що про смерть ОСОБА_3 до квітня 2018 р.вона не знала та не могла знати ,оскільки мешкає в іншій державі та не має родичів,знайомих чи друзів,які могли б її про це сповістити, строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин,якими є догляд за малолітніми дітьми та несвоєчасне повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини,позивач просить суд на підставі ст.1272 ч.3 ЦК України визначити додатковий строк для прийняття спадщини,що відкрилася після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,тривалістю три місці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 07.07.2017 р.було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,який має юридичне значення для оформлення спадкових прав,та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями,08.04.2019 р.справа передана у провадження судді Галущенко Ю.А.

Відповідно до п.9 ст.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,справа розглянута за правилами ,що діють після набрання чинності редакцією ЦПК України від 15.12.2017 р.

Ухвалою суду від 31.05.2019 р.позов третьої особи за первісним позовом ОСОБА_2 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 за правилами зустрічного позову.

03.06.2019 р.відповідачем за первісним позовом Запорізькою міською радою була надана заява про відсутність заперечень проти позову ОСОБА_1

22.04.2019 р.відповідачем за первісним позовом Запорізькою міською радою була надана заява про відсутність заперечень проти позову ОСОБА_7

06.09.2018 р. ОСОБА_1 був наданий відзив на позов ОСОБА_7 ,в якому вона,заперечуючи проти заявлених вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,що відкрилася після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,посилається на те,що в період з липня 2012 р.після складання заповіту та до 2016 р.до часу смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_7 із спадкодавцем не спілкувалась,відверто нехтувала долею одинокої бабусі похилого віку,саме через ці обставини не була обізнана про її смерть .У липні 2016 р. ОСОБА_1 на єдину відому на той час адресу ОСОБА_7 направила листа з повідомленням про смерть ОСОБА_3 ,який був повернутий через неможливість вручити адресату,а після відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_1 ,нотаріусом також були вжиті заходи для повідомлення ОСОБА_7 про відкриття спадщини.Вважає,що у позові ОСОБА_7 відсутні посилання на обставини,які свідчили б про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,про яку вона могла б дізнатися своєчасно за умови підтримання нормальних сімейних стосунків з останньою.

У відповіді на відзив ОСОБА_7 зазначає,що,на її думку,саме ОСОБА_1 перешкоджала своєчасному поданню нею заяви про прийняття спадщини,оскільки лист з повідомленням про смерть ОСОБА_10 направила через півтора місяця після цієї події,на неправильну адресу,що призвело до його повернення без вручення адресату,а посилання на морально-етичний аспект відносин та характер спілкування між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні у вступному слові позивач ОСОБА_1 пояснила,що ОСОБА_3 ,яка народилась у Новгородській області,була молодшою сестрою її матері,до часу смерті мешкала у м.Запоріжжі сама,допомогу та піклування їй надавала сім`я ОСОБА_11 .Зі слів ОСОБА_3 позивачу було відомо,що дочка її сина,який загинув у 2012 р.у Латвії,онука ОСОБА_12 ,після їх спільного відпочинку у 2012 р.в м.Приморську, з бабусею не спілкується,а коли ОСОБА_3 за рік до смерті сама поїхала у Латвію відшукати на кладовищі могилу сина,онука з нею навіть не зустрілась та у пошуках могили батька не допомогла.Після смерті ОСОБА_3 у її записнику ОСОБА_1 знайшла адресу онуки ОСОБА_13 ,який написала листа з повідомленням про цю подію,іншого зв`язку з ОСОБА_12 позивач не мала.

Представник позивача адвокат Хмарський Р.Б.на обґрунтування первісного позову посилався на те,що ОСОБА_3 була особою похилого віку,у м.Запоріжжі мешкала сама,крім племінниці ОСОБА_1 про неї ніхто не піклувався.Після смерті сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Приморську ОСОБА_3 оформила заповіт на онуку ОСОБА_14 ,після чого ОСОБА_7 долею бабусі не цікавилась,про неї не піклувалась та з ОСОБА_3 не спілкувалась. Племінниця останньої ОСОБА_1 взяла на себе всі турботи щодо догляду,лікування ОСОБА_3 ,а після смерті останньої поховала її та утримує спадкове майно за власний рахунок.При відкритті спадкової справи за заявою ОСОБА_1 про оформлення спадщини, нотаріус встановив деякі недоліки у документах щодо родинних відносин між нею та ОСОБА_3 ,чим обумовлено звернення позивача до суду за захистом прав спадкоємця.

Зустрічний позов ОСОБА_7 вважає заявленим безпідставно,оскільки поважних причин,які перешкоджали б останній підтримувати родинні відносини з ОСОБА_3 та своєчасно дізнатися про її смерть,не існувало, до квітня 2018 р. ОСОБА_7 не знала про смерть бабусі через те,що з липня 2012 р.долею ОСОБА_3 не цікавилась та з нею не спілкувалась , що і є фактичною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини,але не являється підставою для визначення додаткового строку. Інші зазначені у позові причини,як то проживання в іншій державі та народження дітей, не мають істотного значення для вирішення справи,оскільки самі по собі не являються поважними,є похідними від фактичної причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини,якою є необізнаність позивача про смерть спадкодавця.

Представник ОСОБА_7 адвокат Малишев О.В.проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 заперечував з тих підстав,що вважає її сторонньою особою,яка не має права на спадкування після смерті ОСОБА_3 ,оскільки родинні відносини між нею та ОСОБА_3 наданими доказами беззаперечно не підтверджуються.

Зустрічний позов його довірительки ОСОБА_7 вважає таким,що підлягає задоволенню,оскільки вона є онукою спадкодавця та спадкоємицею за заповітом і за законом, у період з 2012 р.до 2016 р.з ОСОБА_3 спілкувалась засобами телефонного зв`язку з періодичністю раз на три-чотири місяці,а з 2016 р.зв`язок був втрачений з невідомих ОСОБА_7 причин.Особисто приїздити в України вона не мала можливості через сімейні обставини, вважала,що ОСОБА_3 ,яка отримує пенсію,допомоги з її боку не потребує.Хто опікувався ОСОБА_3 в останні роки, ОСОБА_7 невідомо,про те,що у бабусі є сестра та племінниця,вона не була обізнана,зв`язку з ними не підтримувала,про смерть ОСОБА_3 їй стало відомо у квітні 2018 р.після отримання надісланих судом документів.Вважає,що ОСОБА_1 свідомо намагалася усунути її від спадкування,надіславши листа про смерть бабусі на невірну адресу,а причини пропуску строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є поважними,зокрема,це проживання на великій відстані від спадкодавця та народження дітей.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В.надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, що не перешкоджає розгляду справи.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків, суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_1 обґрунтованим та доведеним,а зустрічний позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ч.1,2 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі померла ОСОБА_3 ,про що надана копія свідоцтва про смерть,після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом від 14.07.2012 р.,посвідченим приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В.В.за реєстровим номером 927.

Вказаним заповітом ОСОБА_3 зробила заповідальне розпорядження відносно квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_13 ,яка народилась в м.Рига ,Латвія,ІНФОРМАЦІЯ_10

Як встановлено ст.1268 ч.1,1270 ЦК України,спадкоємець,який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем,повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини протягом строку шість місяців,який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно матеріалів справи,спадкодавець ОСОБА_3 на час смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 зареєстрована та мешкає у Республіці Латвія,тобто на час відкриття спадщини після смерті бабусі не проживала постійно із спадкодавцем і для прийняття спадщини повинна була подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом строку шість місяців,який починається з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та тривав до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З матеріалів спадкової справи № 55/2016 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В.16.09.2016 р.,встановлено,що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_7 заяви про прийняття спадщини у строк,встановлений ст.1270 ЦК України,не було подано,з цих підстав постановою нотаріуса від 24.05.2018 р.їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Як за змістом позову,так і у поясненнях представника позивача в суді йдеться про те,що фактичною причиною пропуску ОСОБА_7 строку на прийняття спадщини після бабусі ОСОБА_3 є необізнаність про її смерть,про що позивач вперше дізналася з надісланих судом документів,вручених їй 13.04.2018 р.

Перевіряючи ці обставини,суд встановив таке.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала,що протягом 30 років мешкала по-сусідству з ОСОБА_3 ,яка проживала одна,приблизно 10 років тому до ОСОБА_3 востаннє приїздив син з Латвії,а його дочку ще підлітком свідок бачила 20 років тому. ОСОБА_3 у розмовах переважно розповідала про сина,який кілька років тому помер, жодного разу не згадувала,що їй телефонувала онука. ОСОБА_3 після повернення з Латвії, куди вона їздила з метою навідати могилу сина,жалілася,наскільки складно їй самій було це зробити,вона змушена була звернутись до консульства за допомогою,оскільки онука їй у цьому не допомогла.

Свідок ОСОБА_16 в суді показала,що знала ОСОБА_3 багато років з часу вселення у буд. АДРЕСА_3 ,де вони мешкали у сусідніх квартирах та підтримували добрі відносини. ОСОБА_3 мешкала сама,колись до неї приїздив син з онукою,яку свідок бачила востаннє років 20 тому. В останній час ОСОБА_3 зовсім не спілкувалась з онукою,не отримувала ніякої допомоги,не знала нічого про її життя,онука не допомогла ОСОБА_3 у пошуках могили сина у Латвії.Після смерті ОСОБА_3 похованням займалась ОСОБА_1 ,на яку ОСОБА_3 хотіла зробити заповіт,але не встигла.

Свідок ОСОБА_17 в суді показав,що приблизно 25 років з часу одруження з ОСОБА_1 він знав ОСОБА_3 ,яка є рідною сестрою його тещі ОСОБА_18 . ОСОБА_3 жила одна,її син ОСОБА_19 мешкав у Ризі,коли його доньці ОСОБА_12 було 12 років,вони приїздили до сім`ї ОСОБА_11 у гості в м.Дніпрорудний.Після того,як ОСОБА_19 розлучився з першою дружиною,матір`ю ОСОБА_12 , ОСОБА_3 розповідала,що онука ОСОБА_12 з нею не спілкується,не телефонує,нічим не допомагає.

У постановах Верховного Суду України № 6-85цс12 від 26.09.2012 р.,№ 6-1486цс15 від 04.11.2015 р.була висловлена правова позиція про те,що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічні обставини встановлені судом у даній справі.

Отже, незнання спадкоємця про смерть спадкодавця як причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.

При розгляді справи судом не встановлено інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення ОСОБА_7 дій щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,вони не зазначені ані у позові,ані у вступному слові її представника.

Проживання ОСОБА_7 у іншій державі та народження дітей через тривалий час після смерті спадкодавця ОСОБА_3 очевидно не є поважними причинами,оскільки не позбавляло її реальної можливості подати заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку у спосіб,який не потребував її особистого прибуття до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

На користь такого висновку суду свідчить і та обставина,що після отримання інформації про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 ,вже 24.05.2018 р. ОСОБА_7 подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу,чому не перешкодили проживання на далекій відстані та виховання дітей.

В цьому контексті суд звертає увагу,що в такий спосіб цивільне законодавство встановлює відповідальність спадкоємця,який за життя не спілкувався із спадкодавцем та не підтримував з ним родинних відносин.

Аналізуючи наведене,за результатами розгляду позову ОСОБА_7 суд не встановив передбачених законом підстав для його задоволення .

Вирішуючи позов ОСОБА_1 ,суд встановив наступне.

Як передбачено ст.1258 ЦК України,спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги,усунення їх від спадкування,не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття,крім випадків,встановлених ст.1259 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 заявила права на спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємиця п`ятої черги,оскільки спадкоємців попередньої черги,які прийняли б спадщину у встановлений законом строк,після смерті ОСОБА_3 немає.

З матеріалів спадкової справи № 55/2016 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В.16.09.2016 р.,встановлено,що з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась у встановлений законом строк,проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через недостатність наданих документів для підтвердження родинних відносин між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_3 .

Як встановлено з матеріалів справи,16.03.1949 р.був зареєстрований шлюб між ОСОБА_20 ,19134 р.н.,та ОСОБА_21 ,1920 р.н.,уродженкою Ленінградської області,прізвища чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_20 » та « ОСОБА_22 »,про що надана копія свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_7 у с.Третій Північний м.Південноуральськ Свердловської області народилась ОСОБА_23 ,батьками якої є ОСОБА_20 та ОСОБА_18 ,про що надана копія свідоцтва про народження.

Після реєстрації шлюбів, ОСОБА_23 змінювала прізвище на « ОСОБА_24 »,а з 01.11.1986 р.на « ОСОБА_11 ».

В обґрунтування позову про встановлення факту родинних відносин,позивач ОСОБА_1 посилалась на те,що її мати ОСОБА_18 та спадкодавець ОСОБА_3 являються рідними сестрами.

З копії запису акту про народження(складеного російською мовою) вбачається,що ОСОБА_25 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 ,місце народження не зазначено,її батьками є (мовою оригіналу) ОСОБА_26 та ОСОБА_27 ,уродженка с.Сачково Личківського району Новгородської області.

Згідно копії запису акту про шлюб № 143 від 28.02.1955 р., ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , уродженка с.Сачково Новгородської області,зареєстрували шлюб,прізвище після рестрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

На запит нотаріуса архівними установами не було надано копії актового запису про народження матері позивачки ОСОБА_30 .

Свідок ОСОБА_15 показала,що її сусідка ОСОБА_3 ,розповідаючи про свою родину,зазначала,що у неї є сестра та племінниця ОСОБА_31 ,дочка сестри,яка з чоловіком часто її навідувала,вони привозили продукти,займались її лікуванням,були для ОСОБА_3 найближчими людьми,на допомогу яких остання покладалась,оскільки у неї була невелика пенсія.

Свідок ОСОБА_16 показала,що під час особистого спілкування від сусідки ОСОБА_3 їй стало відомо,що мати останньої загинула на війні,з родичів ОСОБА_3 мала сестру та племінницю ОСОБА_31 ,до яких їздила відпочивати в літній період у м.Дніпрорудний, ОСОБА_31 з чоловіком навідували її у м.Запоріжжі,привозили продукти.

Свідок ОСОБА_17 в суді показав,що приблизно 25 років з часу одруження з ОСОБА_1 він знав ОСОБА_3 ,яка є рідною сестрою його тещі ОСОБА_18 .

З долучених до справи фотокарток вбачається ,що на них зображені позивач з рідними-матір`ю ОСОБА_18 та сином спадкодавці ОСОБА_8 ,позивачка з матір`ю ОСОБА_18 та ОСОБА_3 у різні часи.

Аналізуючи встановлені обставини,суд дійшов висновку,що факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 доведений,оскільки мати позивачки та спадкодавець до реєстрації шлюбів мали однакове прізвище,яке відрізнялось при написанні « ОСОБА_32 »,» ОСОБА_33 »,» ОСОБА_34 »,що можливо пояснити недостатньою освіченістю осіб,які у різні часи складали відповідні актові записи,за життя позивач та спадкодавець підтримували родинні відносини як члени однієї сім`ї та ОСОБА_3 прямо вказувала,що ОСОБА_1 є її племінницею,що підтвердили свідки,після смерті ОСОБА_3 позивач її поховала та утримує за власний рахунок спадкове майно,про що надала квитанції.

Заперечення ОСОБА_7 проти позову у цій частині носять формальний характер та встановлених судом обставин не спростовують.

Відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595,свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Згідно п.4.12 цього ж Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину може бути вчинена нотаріусом за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Як передбачено ст.49 Закону України «Про нотаріат»,главою 13 розділу 1 вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,якщо не подано документи,необхідні для її вчинення.

Постановою нотаріуса від 02.06.2017 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав,що правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю в оригіналі відсутній,факт родинних відносин між ОСОБА_35 та ОСОБА_3 не підтверджений наданими документами.

Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину,якою завершена процедура нотаріального розгляду її заяви про це,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на успадковану квартиру,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно.

Питання про розподіл судових витрат учасниками справи відповідно до ст.141 ЦПК України на вирішення суду не ставилось.

На підставі ст.4,12,13,76,81,258,259,265,315,319,353,355 ЦПК України,ст..1223,1258,1265,1268,1270,1272 ЦК України,суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити юридичний факт,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,являється племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі.

Визнати за ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А.Галущенко