Справа №481/679/18Головуючий суду першої інстанції - Ціпивко І.І.
Провадження №22-ц/812/1425/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року, ухвалене за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або Банк) подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

27 вересня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 30 квітня 2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 88 958,99 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 995,84 грн., заборгованості за відсотками у сумі 77 816,49 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 5434,33 грн. та штрафів в сумі 4712,33 грн. (фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 4212,33 грн.).

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 88 958,99 грн., а також судовий збір у сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2019 року позов Банку було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року заочне рішення скасоване, а справу призначено до розгляду.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року позов Банку задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 6343,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 995,84 грн. та заборгованості за відсотками станом на 31 серпня 2015 року у сумі 5348,10 грн., а також судовий збір у сумі 125,65 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що у Банку є право на стягнення з відповідача тільки тіла кредиту та процентів із розрахунку 30% річних, які були нараховані станом на 31 серпня 2015 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у стягненні пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та довідкою про умови кредитування, які містять підписи позичальника.

Сторони погодили, що базова процентна ставка за договором в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5%; розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості складається з: пені (1) = базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, що нараховується один раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; штраф складається з 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про розмір неустойки є помилковим.

Протягом дії договору позичальником було отримано одну кредитну карту 27 вересня 2011 року строком дії до 31 серпня 2015 року.

Розрахунок заборгованості та виписка по рахунку свідчать, що позичальник користувалася кредитними коштами і періодично здійснювала погашення заборгованості за кредитом. Останні погашення заборгованості позичальником було здійснено 28 квітня 2015 року на суму 7,29 грн.

За такого, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Дослідженими доказами доведено факт укладання між сторонами кредитного договору, у якому обумовлена сплата процентів та неустойки. Строк дії договору - до 31 серпня 2015 року.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи обставини справи та досліджені докази, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафу у сумі 817,20 грн. (500 грн. + 5% від суми заборгованості), оскільки нарахування вказаної неустойки передбачено умовами договору між сторонами і алгоритм її нарахування є зрозумілим для позичальника. Розрахунок же пені не може бути взятий до уваги, тому що він не ґрунтується на умовах договору.

Оскільки рішення суду частково скасоване, а позовні вимоги Банку задоволено на 8 %, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 140,96 грн., а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - судовий збір у сумі 211,44 грн.

За такого оскаржуване рішення районного суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 140,96 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» штраф за кредитним договором від 27 вересня 2011 року у сумі 817,20 грн.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 липня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 140,96 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 211,44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 02 вересня 2020 року.