Провадження № 22-ц/812/1983/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Миколаїв

справа № 482/1341/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Павловського Віталія Ігоровича

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області, ухвалене 29 вересня 2020 року суддею Баранкевич В.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

треті особи Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_3 ,

про встановлення нікчемності заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 9,60 га. 26 червня 2019 року вона звернулась до Новоодеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після чого дізналась, що 21 грудня 2006 року мати залишила заповіт на ім`я ОСОБА_2 , який був підписаний від імені матері ОСОБА_5 у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з посиланням на те, що мати, нібито через вади зору, не могла підписати його власноруч.

Посилаючись на відсутність у матері таких вад зору, які дійсно перешкодили б їй у підписанні заповіту, ОСОБА_1 просила встановити його нікчемність.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на підтвердження медичними документами хвороби зору у спадкодавиці, відповідність заповіту її волевиявленню та нормам чинного законодавства.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване недоведеністю тверджень позивачки про те, що спадкодавиця ОСОБА_4 могла самостійно підписати текст заповіту, оскільки хвороб не мала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника, просила рішення скасувати та задовольнити її позов, посилаючись на обов`язковість підписання заповіту самим заповідачем у разі, коли він не визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, з посиланням на практику ВС.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вимоги апелянта ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними доказами.

В судовому засіданні відповідач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 .

За життя ОСОБА_4 мала у власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 9,60 га. що знаходиться на території Підлісненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

26 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Новоодеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 30).

27 червня 2019 року ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини (а.с. 28-зворот).

21 грудня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку заповідала онуці ОСОБА_2 . У заповіті зазначено, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_4 не може сама прочитати та підписати заповіт, тому на її прохання та в її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_5 , а при його посвідченні присутні сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Спадкодавиця зазначала, що свідки не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї та близькими родичами спадкоємиці за заповітом. Заповіт до підписання зачитано свідками вголос та підписано ними. Заповіт посвідчено секретарем Підліснянської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Заповіт, у зв`язку з хворобою заповідача, складено за місцем її проживання в с. Новомиколаївка Новоодеського району Миколаївської області. Заповіт записаний секретарем сільської ради зі слів заповідача ОСОБА_4 (а.с. 33).

ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини подала 5 лютого 2019 року (а.с. 29).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК (частина друга статті 1247 ЦК України).

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина четверта статті 207 ЦК України).

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Також заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, якщо у населеному пункті немає нотаріуса (стаття 1251 ЦК України).

Таку ж норму містить і частина 1 статті 37 Закону України "Про нотаріат" у редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту, яка вказує на те, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних).

З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що заповіт може бути посвідчено як нотаріусом, так і уповноваженою особою відповідного органу місцевого самоврядування. У разі, коли заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Доводи апеляційної скарги про те, що текст заповіту підписаний не заповідачем, а іншою особою за відсутності для того підстав є необґрунтованими. У тексті заповіту вказано, що його підписала ОСОБА_5 у зв`язку з хворобою заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням після прочитання тексту заповіту. Посвідчення заповіту відбулося при двох свідках, які не є ані спадкоємцями за заповітом, ані членами сім`ї чи близькими родичами відповідачки. Дієздатність свідків було перевірено.

Підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном. Текст спірного заповіту був прочитаний вголос свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказані обставини підтвердили допитані у судовому засідання свідки, а позивач не надала доказів на спростування цих обставин.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин, які б могли свідчити про нікчемність заповіту.

У абзаці 1 частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів невідповідності заповіту внутрішній волі заповідача суду не надано.

Отже, при складанні заповіту дотримано порядок його посвідчення, послідовно вчинено всі необхідні для цього дії, а саме він викладений у вигляді письмового документу, оголошений із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє, підписаний уповноваженою особою у присутності двох свідків та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28 жовтня 2019 року у справі з аналогічними правовідносинами № 484/4366/18.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 637/228/17, від 20 травня 2019 року у справі № 522/904/16 та від 3 липня 2019 року у справі № 725/2412/15 не спростовують, а навпаки доводять правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки незважаючи на те, що наведені постанови ухвалені за позовами з дещо іншими обставинами, кінцевим результатом розгляду усіх справ є відмова у задоволенні позовів про визнання заповітів і нікчемними і недійсними.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до тверджень представника апелянта з приводу того, що оскільки у справі відсутнє рішення суду про визнання заповідача недієздатним або обмежено дієздатним, то заповідач повинен був підписувати заповіт самостійно. Заповіт був підписаний у відповідності до ч. 4 ст. 207 ЦК України з огляду на те, що у заповідача були хвороби зору (а.с. 94, 108), які завадили їй самостійно прочитати та підписати заповіт.

Належними та допустимими доказами цей факт в судовому засіданні спростований не був.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що заповіт за формою та порядком посвідчення відповідає вимогам статей 1247, 1248 ЦК України та розділу ХVІІ глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Павловського Віталія Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 24 грудня 2020 року