КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/3971/17 головуючий у суді І інстанції: Ковальчук Л.М.
провадження №22-ц/824/7056/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та вселенні,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що ОСОБА_2 набув права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , відповідності до положень ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, як колишній член сім`ї власника житлового будинку, який проживав разом з власником будинку. 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 договір дарування вказаного житлового будинку. Станом на час звернення із заявою до суду житловий будинок АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, тому обов`язок боржника щодо виконання рішення суду повністю припинився, у зв`язку із втратою права володіння та розпорядження житловим будинком. Новий власник будинку ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене просила визнати виконавчий документ у виконавчому провадженні № 57017945 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та вселенні - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення її заяви. Зазначає,що власником даного житлового будинку є інша особа ніж зазначена у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018 року, щодо якого здійснюється примусове виконання, і її обов`язок боржника, щодо виконання вказаного рішення суду повністю припинився, у зв`язку із втратою права володіння та розпорядження вказаним житловим будинком.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на час звернення з заявою до суду рішення Києво-Святошинського районного суду від 19.04.2018 року не виконано, а посилання ОСОБА_1 на те, що під час виконання рішення суду змінився власник спірного житлового будинку не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що основною засадою судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

В постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» зазначив звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та вселення задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та усунути перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018 року постановою апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року вказане рішення залишено без змін.

13 липня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 369/3971/17 було видано виконавчий лист про визнання за ОСОБА_2 право на користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та усунення перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку ОСОБА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 15.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., реєстровий номер № 8147, ОСОБА_1 (дарувальник) відчужила на користь ОСОБА_3 (обдарованої) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні № 57017945 вказувала на те, що оскільки на даний час вона втратила право володіння та розпорядження житловим будинком який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що змінився власник вказаного нерухомого майна, тому її обов`язок щодо усунення перешкод у користуванні спірним житловим будинком повністю припинено.

Аналіз вищевказаних норм законодавства у сукупності із матеріалами даної цивільної справи, дає суду апеляційної інстанції підстави дійти висновку про те, що в матеріалах справи немає даних, що вказаний виконавчий лист видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виконавчий лист видано відповідно до рішення суду і заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що власником даного житлового будинку є інша особа ніж зазначена у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2018 року, щодо якого здійснюється примусове виконання, і її обов`язок боржника, щодо виконання вказаного рішення суду повністю припинився, у зв`язку із втратою права володіння та розпорядження вказаним житловим будинком, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки обставина на яку посилається заявник, не є правовою підставою для визнання даного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «19» серпня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова
О.І. Сліпченко