ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року м. Херсон

справа № 657/172/20

провадження № 22-ц/819/1116/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Приходько Л.А.,

секретар Давиденко І.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировича про стягнення заборгованості по орендній платі за землю та розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У лютому 2020 року позивачі звернулися до суду із позовом. В обґрунтування вимог зазначили, що вони є власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Каланчацької селищної ради. 06 березня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , іншими власниками земельних ділянок та Селянським фермерським господарством «Ванакт» (далі СФГ «Ванакт») в особі голови Корби В.В. було укладено договір оренди землі строком на 15 років.

Відповідно до положень пунктів 9,10,11,14,28 договору сторони передбачили, що орендна плата вноситься орендарем своєчасно у грошовій формі та у розмірі 1,5 % від вартості грошової оцінки землі, що складає 914,82 грн. кожному орендодавцю за один повний пай вартістю 60988,03 грн. за рік орендної плати; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься один раз на рік не пізніше 25 листопада.

17 липня 2017 року рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області було задоволено частково позов, зокрема, позивачів в даній справі до СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В.В., про внесення змін до договору оренди землі № 16 від 06.03.2007 шляхом визнання укладеної додаткової угоди до вказаного договору оренди землі.

Постановлено внести зміни до договору оренди землі №16 від 06 березня 2007 року, шляхом визнання укладеної додаткової угоди до вказаного договору оренди землі, виклавши пункт 9 договору у такій редакції «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки землі, що складає 6 040грн. 25 коп. орендодавцю за один повний пай вартістю 201 341 грн. 98 коп..

Вказане рішення суду було скасовано після перегляду в апеляційному порядку та постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Каланчацького районного суду від 29 березня 2017 року залишено в силі.

Таким чином, з огляду на зазначене рішення суду відповідач починаючи з 2017 року повинен сплачувати їм орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, що складає 6 040 грн. 25 коп.. Однак, в порушення даних вимог відповідач за 2017-2019 роки сплатив їм орендну плату лише в розмірі 2364 грн. 53 коп.. З огляду на викладене, сума недоотриманої орендної плати за кожен рік становить 3 675,72 грн., а за період з 2017 року по 2019 рік включно недоотримана сума оренди становить 11 027,16 грн. кожному орендодавцю. Не виплата орендної плати в повному розмірі на протязі трьох років є також не належним виконанням умов Договору землі та як наслідком підставою для його розірвання.

Посилаючись на наведене, просили стягнути з СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В.В. на їх користь заборгованість по орендній платі за землю у розмірі 11 027 грн. 16 коп., кожному орендодавцю, що в загальному розмірі складає 44 108 грн. 64 коп. та розірвати Договір оренди землі № 16 від 06 березня 2007 року укладеного між ними та відповідачем.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В.В. на користь орендодавців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість по орендній платі в сумі 3 675,72 грн., кожному орендодавцю, що в загальному розмірі складає 14 702,88 грн..

Стягнути з СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В.В. на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. по 210 грн. 20 коп. на користь кожного.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення сум орендної плати, суд першої інстанції виходив з того, що різницю в сумі орендної плати відповідач повинен сплачувати на користь позивачів починаючи з 2019 року, тобто з моменту набрання рішенням суду законної сили. З тих самих мотивів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, оскільки не сплата орендної плати в повному розмірі лише за один рік не являє собою систематичну несплату та не є підставою для розірвання договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини по справі та не звернув уваги на те, що саме рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 29.03.2017 року позивачам було присуджено збільшити розмір орендної плати ще у 2017 році, а тому орендна плата повинна бути виплачена саме за 2017/2019 роки. Крім того, зазначають про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судовими рішеннями було встановлено наявність заборгованості по орендній платі також у 2016 році, а тому дійшов помилкового висновку, що наявність заборгованості лише у 2019 році не є підставою для розірвання договору.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Встановлені обставини справи

Позивачі є власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Каланчацької селищної ради.

06 березня 2007 року між ОСОБА_6 , спадкодавцем якого є його дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , іншими власниками земельних ділянок та СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В.В. було укладено договір оренди землі строком на 15 років.

Відповідно до положень пунктів 9,10,11,14,28 договору сторони передбачили, що орендна плата вноситься орендарем своєчасно у грошовій формі та у розмірі 1,5 % від вартості грошової оцінки землі, що складає 914,82 грн. кожному орендодавцю за один повний пай вартістю 60988,03 грн. за рік орендної плати; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься один раз на рік не пізніше 25 листопада.

17 липня 2017 року рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області було задоволено частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до СФГ «Ванакт» про внесення змін до договору оренди землі № 16 від 06.03.2007 шляхом визнання укладеної додаткової угоди до вказаного договору.

Постановлено внести зміни до договору оренди землі шляхом визнання укладеної додаткової угоди між СФГ «Ванакт» та, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виклавши пункт 9 договору у такій редакції «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 3% від вартості нормативної грошової оцінки землі, що складає 6 040грн. 25 коп. орендодавцю за один повний пай вартістю 201 341 грн. 98 коп..

Вказане рішення суду переглядалося в апеляційному порядку та рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року переглядалося в касаційному порядку та постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року скасовано, а рішення Каланчацького районного суду від 29 березня 2017 року залишено в силі.

Пунктом 39 договору оренди землі передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Однією з умов одностороннього розірвання договору є невиплата орендної плати орендарем в строки передбачені договором оренди землі.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 420/504/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 623/2953/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 420/550/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 623/2422/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 659/1054/18-ц.

Позиція апеляційного суду

З матеріалів справи вбачається, що позивачі виявили бажання розірвати в односторонньому порядку укладений з відповідачем спірний договір оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати за 2017-2019 роки. Суд першої інстанції встановив порушення умов договору щодо виплати орендної плати тільки за 2019 рік та відмовив в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди з підстав відсутності ознак систематичної несплати.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних міркувань.

В постанові від 04 грудня 2019 року (Справа № 917/1739/17), Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

За таких обставин, дійшовши висновку про порушення умов договору зі сторони відповідача в частині виплати орендної плати на користь позивачів за 2019 рік, колегія суддів вважає, що вимога позивачів про розірвання договору оренди відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору оренди землі та приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки сторонами у пункті 39 договору оренди землі передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку у випадку одноразової несплати орендної плати в обумовлений договором строк, що не суперечить частині четвертій статті 31 Закону України «Про оренду землі», а відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів не приймає доводи сторони відповідача стосовно того, що умови додаткової угоди про збільшення розміру орендної плати до 3% повинні діяти з 2020 року, оскільки за змістом п.11 договору оренди, орендна плата вноситься орендарем не пізніше 25 листопада кожного року, а умови про збільшення розміру орендної плати за додатковою угодою почали діяти з 23.10.2019 року, тобто з моменту набрання чинності рішенням Каланчацького районного суду від 29.03.2017 року, яким в договір оренди були внесені відповідні зміни.

Крім того, колегія суддів зауважує, що постановою Херсонського апеляційного суду від 04.02.2020 року за результатами розгляду цивільної справи №657/630/17 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати. При розгляді зазначеної справи апеляційним судом були встановлені обставини несвоєчасної сплати орендної плати зі сторони відповідача за 2016 рік і ці обставини в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказування.

Зазначене свідчить про систематичність невиплати орендної плати позивачам, однак ця обставина не має превальованого значення при задоволенні позовних вимог позивачів в частині розірвання договору оренди в даній справі.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що самостійною підставою для розірвання договору оренди землі між позивачкою ОСОБА_1 та СФГ «Ванакт» є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, що передбачено пунктом 40 договору оренди та підтверджується матеріалами справи. А саме, договір оренди землі був укладеним між чоловіком ОСОБА_1 ОСОБА_6 та СФГ «Ванакт». ОСОБА_6 помер і власником земельної ділянки за правом спадкування стала ОСОБА_1 , про що внесено відмітку до державного акту про право власності на землю.

Оскільки пунктом 40 договору оренди землі сторони цього правочину передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни або розірвання договору, то ОСОБА_1 як новий власник земельної ділянки скористалася своїм правом ініціювати питання про розірвання договору оренди.

За вказаних обставин вимога позивачки про розірвання спірного договору оренди землі відповідає вимогам чинного законодавства (частина третя статті 651 ЦК України) та умовам спірного договору. При цьому, сторонами у пунктах 39, 40 договору оренди землі передбачено можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, що не суперечить частині четвертій статті 31 Закону України «Про оренду землі». Оскільки відповідач відмовив позивачці, як спадкоємцю ОСОБА_6 та правонаступнику у спірних правовідносинах, у реалізації її права на розірвання спірного договору, тому ОСОБА_1 має право на захист свого порушеного права в судовому порядку.

У відповідності до частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

З урахуванням встановлених обставин, рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди земельних ділянок підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення невиплаченої орендної плати на користь позивачів за 2017-2018 роки, колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність таких вимог та відмову в їх задоволенні, оскільки Каланчацьким районним судом в рішенні від 17 липня 2017 року, яке за результатами касаційного перегляду залишено в силі та набуло чинності 23 жовтня 2019 року, визначено, що новий розмір орендної плати буде діяти з моменту набрання рішенням суду чинності. Суд першої інстанції правильно вказав, що різницю в сумі орендної плати відповідач повинен сплати на користь позивачів лише за 2019 рік, та враховуючи, що відповідачем за вказаний рік сплачено позивачам орендну сплату в розмірі 2364 грн. 53 коп., різниця в недоотриманій сумі орендної плати становить 3 675 грн. 72 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь кожного позивача.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, рішення суду в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і скасуванню чи зміні не підлягає. Доводи апеляційної скарги з підстав, викладених вище, в частині вирішення справи щодо стягнення заборгованості по орендній платі задоволенню не підлягають, як необгрунтовані.

Щодо судових витрат

Враховуючи, що ухвалою апеляційного суду було прийнято рішення про відстрочення сплати судового збору позивачам за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позовних вимог в частині розірвання договору оренди землі у повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1261, 20 грн. за кожного позивача на загальну суму 5044, 80 грн.

Враховуючи, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивачів частина судових витрат по сплаті судового збору в сумі 210, 20 грн. кожному, що становить 50% від сплаченого судового збору та у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги в частині нематеріальних вимог спору, на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у повному розмірі оплати судового збору в суді першої інстанції в сумі 210, 20 грн. на користь кожного позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір оренди № 16 від 06 березня 2007 року укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Селянським (фермерським) господарством «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировича.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировичана користь держави 5044, 80 грн. судового збору.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировичана користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрати по оплати судового збору в суді 1 інстанції в сумі 210, 20 грн. кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Л.А. Приходько