Ухвала

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 2-о-192/2008

провадження № 61-11104ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту володіння та визнання права власності на нежитлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту володіння та визнання права власності на нежитлове приміщення.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт володіння та визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 368,0 кв.м на АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» здійснити державну реєстрацію права власності нежитлового приміщення загальною площею 368,0 кв.м на АДРЕСА_1 та видати витяг про реєстрацію прав власності нерухомого майна.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року

в апеляційному порядку оскаржила Львівська міська рада, подавши 25 грудня

2017 року апеляційну скаргу, просила поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки до участі у справі не була залучена, про наявність рішення дізналася

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а про обставини справи

15 грудня 2017 року після ознайомлення з нею.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2017 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року скасовано, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту володіння та визнання права власності на нежитлове приміщення, залишено без розгляду.

ОСОБА_1 оскаржував постанову Апеляційного суду Львівської області

від 04 червня 2018 року в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 11 червня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області

від 04 червня 2018 року скасовано. Передано справу № 2-о-192/2008 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 липня 2020 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що право Львівської міської ради на апеляційне оскарження припинилося після спливу одного року з моменту оголошення оскарженого судового рішення суду першої інстанції (18 грудня

2008 року), тому подальша зміна процесуального законодавства не може свідчити про відновлення права Львівської міської ради на апеляційне оскарження. Органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення і в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

У липні 2020 року Львівська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і передати справу для продовження її розгляду до Львівського апеляційного суду. Касаційну скаргу мотивовано тим, що

у пункті 9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-//ІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Тому процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскаржуваного рішення. Отже, при наявності винятків, визначених частиною другою статті 358 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений, навіть, якщо апеляційну скаргу подано зі спливом річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. В даному випадку підлягає застосуванню зазначений виняток, оскільки апеляційна скарга подається особою не залученою до розгляду справи, а тому присіяний строк не застосовується.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року); одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня

2015 року).

Рішення суду першої інстанції ухвалено Залізничним районним судом м. Львова

18 грудня 2008 року.

Апеляційна скарга на це рішення подана Львівською міською радою 21 грудня

2017 року.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі

№ 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19) зазначено, що: «враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування,

є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г вказано, що: «згідно із статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) норми щодо річного присічного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції розповсюджувались на апеляційні скарги, подані прокурором або органом державної влади, або органом місцевого самоврядування. За результатами системного аналізу вказаних норм процесуального права Касаційний господарський суд у складі об`єднаної палати дійшов висновку, що у даному випадку передумовою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи (яка

є органом державної влади), поданою після 15 грудня 2017 року, на рішення, ухвалене судом до набрання чинності редакцією ГПК України з 15 грудня 2017 року, є розгляд та вирішення питання розповсюдження присічного річного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня

2017 року). Тобто у даному випадку на Комітет як орган державної влади поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження».

На Львівську міську раду як на орган місцевого самоврядування поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуальногоправа є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття б Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції

з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 липня 2020 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована

особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту володіння та визнання права власності на нежитлове приміщення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат