Провадження №2/523/1393/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю:

позивачки - ОСОБА_1 , представника позивача, адвоката - Вознюка М.П.

відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача, адвоката - Хлопко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так, позивачці належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 28.02.1997 за реєстровим №1907, зареєстрованого 02.04.1997 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації під №2844 стр. кн. 24к.

22 квітня 2019 року позивачка уклала договір дарування вказаної квартири з ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Чорною С.Г. Приморської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №10-873.

Позивачка стверджує, що вищевказаний правочин був вчинений нею під впливом тяжкої для неї обставини на вкрай невигідних умовах, а тому повинний бути визнаний судом недійсним.

Так позивачка страждає хронічним обструктивним захворюванням легенів ІІ-ІІІ ст.. Правостороння пневмонія. Хронічна респіраторна недостатність.Цукровий діабет. Ангіопатія сітчатки очей: Гіпертонічна хвороба III ст., II ст., тиск високий.

За станом здоров`я позивачці встановлена довічно перша група інвалідності.

Згідно медичного висновку позивачка потребує постійної сторонньої допомоги. Чоловік та син позивачки померли, інших родичів немає. Племінник, який надавав позивачці допомогу перебуває на лікуванні, соціальні працівники позивачку не обслуговують.

Позивачка стверджує, що у квітні 2019 року її стан здоров`я різко погіршився. Вона втратила можливість пересуватися, готувати їжу. В зв`язку з даними обставинами, позивачка звернулася за допомогою до відповідача ОСОБА_2 , який працює лікарем в Одеській обласній лікарні. ОСОБА_2 погодився надати її допомогу, але лише за умови дарування йому належній позивачці квартири. Позивачка погодилась на пропозицію відповідача, оскільки потребувала медичної допомоги, а також вважала, що відповідач буде надавати їй соціальну та медичну допомогу. Після укладення договору, відповідач допоміг госпіталізувати позивачку у відділення Одеської обласної лікарні, але належного лікування позивачці не було надано. В зв`язку з чим, вона була вимушена перейти в інше відділення.

На підставі викладеного, позивачка просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається: з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,7 кв. м, у тому числі житловою площею 40,7 кв. м, посвідченого 22.04.2019 року державним нотаріусом Чорною С.Г. Приморської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №10-873.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Вона пояснила, що вона є особою з інвалідністю, потребує стороннього догляду, а також їй необхідно постійне лікування. Всі її близькі померли, а тому фактично їй ніхто не допомагає. Вона добре знала сім`ю відповідача ОСОБА_2 , а також їй було відомо, що він працює лікарем. В зв`язку з чим, вона розмірковувала подарувати йому квартиру, оскільки розраховувала, що він буде її лікувати, а також надавати відповідну допомогу. В той же час, під час посвідчення договору, вона взагалі не розуміла, який саме договір вона підписує, оскільки це відбувалось дуже швидко. Після укладення договору ОСОБА_2 допоміг її госпіталізувати до лікарні, одна в лікарні до неї дуже погано ставились, за її уявою, намагались лише погіршити стан її здоров`я, а не лікувати. В зв`язку із чим, після виписки з лікарні вона звернулась до відповідача з проханням розірвати договір, оскільки він не виконав свої зобов`язання, проте відповідач відмовився це зробити.

Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, а також пояснив, що ініціатива подарувати йому квартиру належала саме позивачці, оскільки вона пояснювала, що залишилась одна, а тому не бажає, щоб квартира перейшла до Держави. Позивачка звернулась до нього з пропозицією подарувати йому квартиру, але взамін цього просила лише сплачувати комунальні послуги за квартиру, оскільки вона не мала можливості сплачувати їх. Після чого, він майже два місяця розмірковував про прийняття пропозиції, проте вирішив погодитись. Відповідач також пояснив, що під час посвідчення договору дарування, нотаріус пояснив позивачці про можливість укладення довічного утримання, а не договору дарування, проте позивачка наполягала саме на укладенні договору дарування. Враховуючи, що відповідачка потребувала лікування, він вирішив її допомогти та влаштував її до лікарні, проте на процес лікування він жодним чином не впливав.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Чорна С.Г. в судове засідання не з`явилась, однак до суду надіслала письмові пояснення. Так, згідно поданих письмових пояснень, нотаріус повідомила, що вона двічі приїздила до позивачки. Перший раз 10.04.2019 року та другий раз 22.04.2019 року. Під час першої зустрічі та перед посвідченням договору дарування дарувальнику нотаріусом було надано консультацію про можливі варіанти переходу права власності, на об`єкт нерухомості до обдарованого, зокрема, але не виключно: договір дарування, договір довічного утримання, спадковий договір, заповіт тощо. Дарувальника було попереджено про вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків договору дарування та про те, що укладення договору дарування передбачає перехід права власності на квартиру до обдарованого в день нотаріального посвідчення договору дарування й не пов`язане з виконанням обдарованим будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому. Сторони за вказаним договором дарування підтвердили, що договір вчинювався за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукали здійснити цей правочин на вкрай невигідних умовах, не мав характеру фіктивного та удаваного правочину, волевиявлення сторін було вільним і відповідало реальній домовленості та дійсним намірам.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 22.04.2019р., ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передає безплатно у власність, а ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) приймає у власність, як дарунок квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,7 кв.м., у тому числі житловою площею 40,7кв.м., який був посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Чорною С.Г. у реєстрі за №10-873.

Квартира АДРЕСА_1 належала позивачці ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 28.02.1997 за реєстровим №1907, зареєстрованого 02.04.1997 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації під №2844 стр. кн. 24к.

Вищевказана квартира була єдиним місцем проживання позивачки, оскільки іншого житла позивачка не мала. Після укладення договору дарування, позивачка залишилась проживати у вищевказаній квартирі.

ОСОБА_1 є учасником війни, а також особою з інвалідністю 1- ої групи, відповідно до витягу з рішенні ЛКК від 25.01.2016р. за станом здоров`я потребує в постійному медичному лікуванні.

Так позивачка страждає на ряд хронічних захворювань: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. гіпертонічного діабетичного і атеросклеротичного генезу, стадія компенсації та ін., хронічна респіраторна недостатність та ін.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у КУ «Одеський обласний клінічний медичний центр» у неврологічному відділені з 02.05.2019р., а також в період з 24.06.2019р. по 08.06.2019р..

Відповідач ОСОБА_2 працює КУ «Одеський обласний клінічний медичний центр», вищевказаний факт в судовому засіданні пояснила позивачка, а також даний факт не заперечував відповідач, а також його представник.

В позовних вимогах позивач стверджує, що у квітні 2019 року її стан здоров`я різко погіршився. Вона втратила можливість пересуватися, готувати їжу. В зв`язку з даними обставинами, позивачка звернулася за допомогою до відповідача ОСОБА_2 , який працює лікарем в Одеській обласній лікарні. ОСОБА_2 погодився надати її допомогу, але лише за умови дарування йому належній позивачці квартири. Позивачка погодилась на пропозицію відповідача, оскільки потребувала медичної допомоги, а також вважала, що відповідач буде надавати їй соціальну та медичну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Суд вважає, що позивачка, яка за станом свого здоров`я потребувала лікування в стаціонарних умовах, не усвідомлювала у повному обсязі наслідки укладення договору дарування, оскільки вона розрахувала, що якщо вона подарує свою квартиру відповідачу, то останній, як лікар, буде сприяти її лікуванню. Отже волевиявлення позивачки було направлено на отримання очікуваного лікування, а не бажанням подарувати квартиру відповідачу без будь-яких зворотних зобов`язань.

Верховний Суд України у постанові у справі № 6-2766цс16 від 21.12.2016р. зробив наступний правовий висновок.

Так, правочин, який вчинено особою від впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа його вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини; такий правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину; зазначена норма не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

З огляду на обставини справи, ВСУ дійшов висновку, що оспорюваний договір дарування було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для позивача умовах та її волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України.

В той же час, суд, вважає, що твердження позивачки про те, що сторонні особи її примушували до укладення договору не підтверджено жодним доказом. Суд вважає, що відповідач є добросовісним набувачем майна, оскільки жодної неправомірної дії зі сторони відповідача, а також державна нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Чорної С.Г. судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому необхідно визнати недійсним договір дарування від 22.04.2019р., згідно якого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передає безплатно у власність, а ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) приймає у власність, як дарунок квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,7 кв.м., у тому числі житловою площею 40,7кв.м., який був посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Чорною С.Г. у реєстрі за №10-873.

Окрім того, зважаючи на те, що позивачку було звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України, ( код за ) судовий збір у розмірі 2102 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 233,717 ЦК України, ст.ст.2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - задовольнити.

2. Визнати недійсним договір дарування від 22.04.2019р., згідно якого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передає безплатно у власність, а ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) приймає у власність, як дарунок квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,7 кв.м., у тому числі житловою площею 40,7кв.м., який був посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеси Чорною С.Г. у реєстрі за №10-873.

3. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України, ( код за ) судовий збір у розмірі 2102 гривні.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Повний текст буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2020