КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 367/8809/17

провадження № 22-ц/824/1089/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2019 року у складі судді Карабази Н.Ф.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 28 липня 2009 року працював на штатній посаді начальника автотранспортної служби відособленого підрозділу під назвою «Управління справами» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Стверджував, що, починаючи з 02 лютого 2015 року по 30 вересня 2017 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а 31 серпня 2017 року, у зв`язку із закінченням відпустки, приступив до роботи відповідно до наказу №781-к від 31 серпня 2017 року, виданого відповідачем.

Вказував, що одразу ж після виходу на роботу йому вручено для ознайомлення попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади начальника автотранспортної служби, яку перед виходом у відпустку займав позивач.

Стверджував, що займана ним посада є у штатному розписі, проте зайнята іншою особою, з огляду на що, неодноразово звертався до кадрової служби підприємства з відомостями про наявну в нього 2-гу групу інвалідності та двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

23 жовтня 2017 року ДП «НАЕК «Енергоатом» видано наказ №983-к «Про звільнення працівника ВП УС ОСОБА_1 ».

Вказаний наказ (зі змінами, внесеними наказом від 13 листопада 2017 року №1051-к) наданий позивачу для ознайомлення лише 13 листопада 2017 року, у зв`язку з відсутністю останнього на роботі через погіршення здоров`я. Разом з наказом позивачу видано трудову книжку із записом про звільнення з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Уважав наказ роботодавця №983-к від 23 жовтня 2017 року (зі змінами) незаконним та таким, що порушує його право на працю, передбачене Конституцією України, з огляду на що, вбачає у зверненні до суду з вимогами про скасування зазначеного наказу, поновлення його на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ефективний спосіб захисту своїх прав.

Звертав увагу суду на наказ №103 «Про внесення змін до організаційної структури ВП «Управління справами» від 28 листопада 2014 року, яким перейменовано Автотранспортну службу Відокремленого підрозділу «Управління справами» у Транспортну дільницю ВП «Управління справами», унаслідок чого змінено назву посади начальника цього підрозділу і затверджено на неї на умовах безстрокового трудового договору іншу особу.

На підтвердження ідентичності займаної ним раніше посади і новоутвореної посади наводив зміст розділу 2 «Задачі та функції транспортної дільниці» положення про новостворену транспортну дільницю та зміст розділу 2 первісного положення про автотранспортну службу, а також відомості, зазначені у додатку №2 до наказу №103 від 28 листопада 2014 року.

Убачав у діях ДП «НАЕК «Енергоатом» порушення пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Зазначав, що оскільки позивач є членом первинної профспілкової організації працівників підприємства, то розірвання трудового договору з ним повинно бути попередньо погоджено з виборним органом первинної профспілкової організації, проте, у порушення п.1 ст. 40 КЗпП України, ДП «НАЕК «Енергоатом» вказаних дій не вчинив.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки воно є винесеним з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, та не встановлено, чи мали місце зміни в організації виробництва і праці, всупереч п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та п.4 ст. 263 ЦПК України.

Вказує, що аналізуючи обставини звільнення, Ірпінський міський суд Київської області порушив п.4 ст. 263 ЦПК України, оскільки належним чином не дослідив те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства,скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють порядок вивільнення працівника, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі.

Уважає письмові пояснення голови профспілкової організації підприємства ОСОБА_2. неналежним доказом, оскільки при його подачі не дотримано ч. 3-4 та ч.9 ст. 83 ЦПК України.

Також зазначає, що ППО ОСОБА_2 у листі від 23 лютого 2018 року №026ПК, який міститься у матеріалах справи, підтвердив, що погодження на звільнення ОСОБА_1 від роботодавця у профком ППО не надходило та останнім не розглядалось, у зв`язку з чим відповідачем порушено ст.43 КЗпП України.

Стверджує, що у рішенні суду першої інстанції безпідставно зазначено, що апелянту запропоновані усі наявні посади на час звільнення, оскільки відповідачем не доведено дотримання ним норм КЗпП про ознайомлення позивача із переліком вакантних посад протягом місяця, що передував звільненню, шляхом надання штатного розпису за цей період.

Звертає увагу суду на те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку.

13 грудня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача - Прокопенко І.М. , в якому останній просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Уважає апеляційну скаргу позивача незаконною, безпідставною та необґрунтованою.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до окремого доручення президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 28 листопада 2014 року №49, штатного розпису Відокремленого підрозділу «Управління справами» станом на 01 березня 2014 року, наказу підприємства від 28 листопада 2014 року №103 «Про внесення змін до організаційної структури ВП «Управління справами», наказу №1098 «Про затвердження штатного розпису ВП «Управління справами» від 24 грудня 2014 року, повідомлення №06-15-14-И від 24 вересня 2014 року та №06-21-14-И від 25 грудня 2014 року про внесення змін №21 та №22 до положення про організаційну структуру ДП «НАЕК «Енергоатом», положень про Автотранспортну службу та про Транспортну дільницю - виключено з організаційної структури та штатного розпису Автотранспортну службу штатною чисельністю 76 осіб, у тому числі і посаду начальника вказаної служби, яку займав ОСОБА_1 , та створено нову Транспортну дільницю штатною чисельністю 74 особи, що перебуває у підпорядкуванні заступника директора ВП.

Зазначає, що розірвання договору відбулось без порушення вимог ст. 43 КЗпП України у зв`язку з відсутністю заперечень первинної профспілкової організації на направлене відповідачем обґрунтоване письмове подання про надання згоди на звільнення позивача від 02 жовтня 2017 року №172-01/07.

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно та дотримався вимог трудового законодавства при звільненні позивача, а отже звільнення відбулось без порушень норм закону.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28 липня 2009 року, працюючи на посаді начальника автотранспортної служби відособленого підрозділу «Управління справами» ДП «НАЕК «Енергоатом».

31 серпня 2017 року, у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною, приступив до роботи тайому вручено для ознайомлення попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади начальника автотранспортної служби, яку перед виходом у відпустку займав позивач.

Згідно з попередженням про наступне вивільнення позивача повідомлено, що відповідно до Наказу ДП «НАЕК "Енергоатом» ВП від 24.12.2014 року №1098 «Про затвердження штатного розпису ВП «Управління справами» проведені зміни в організаційній структурі та штатному розписі ВП «Управління справами «ДП «НАЕК «Енергоатом».

У зв`язку з цим, посада начальника автотранспортної служби ВП «Управління справами» ДП «НАЕК «Енергоатом», яку він обіймає, скорочена та запропоновано розглянути вакантні посади, які є в наявності у компанії.

З попередженням ОСОБА_1 був ознайомлений 31 серпня 2017 року, про що свідчить його особистий підпис.

Згідно листа про ознайомлення з вакансіями ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади станом на 31.08.2017 року, 18.09.2017 року, 28.09.2017 року та 02.10.2017 року. Проте, на вказані вакантні посади він не претендував, про що свідчить його підпис.

02.10.2017 року до Профспілквого комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» було направлено подання для отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно відмітки на вказаному попередженні 02.10.2017 року його було тримано головою ППО працівників ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу про звільнення працівника ВП УС від 23 жовтня 2017 року №983-К ОСОБА_1 - начальника автотранспортної служби ВП «Управління справами» ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП» Управління справами», звільнено з роботи 02 листопада 2017 року у зв`язку зі скороченням посади п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі його середньомісячної заробітної плати згідно зі ст. 44 КЗпП України.

Згідно наказу про внесення змін до наказу від 13.10.2017 року № 1051-к «Про звільнення працівника ВП УС ОСОБА_1 » внесено зміни до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 23.10.2017 року №983-к «Про звільнення працівника ВП УС ОСОБА_1 » і датою звільнення ОСОБА_1 зазначено 13 листопада 2017 року.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу регулює питання щодо вивільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці.

Умовою для звільнення у зв`язку із скороченням штату є наявність змін в організації виробництва і праці, зокрема, перепрофілювання підприємства, раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці і т. п.

Під змінами в організації виробництва і праці слід мати на увазі, зокрема, ліквідацію, реорганізацію або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Скорочення штату - це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому, одночасно, можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися (роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011).

Так, відповідно до наказу від 24 грудня 2014 року № 1098 про затвердження штатного розпису ВП «Управління справами» введено в дію з дати реєстрації цього наказу штатний розпис ВП «Управління» згідно з додатком. Директора ВП «Управління справами» Мелешко І.С. зобов`язано надати пропозиції до виконавчої дирекції з кадрів, праці та соціальних питань щодо укомплектування штатного розпису працівниками відповідної кваліфікації. Проводити комплектування штатного розпису робітниками тільки такого рівня кваліфікації, який необхідний для виконання робіт і завдань, покладених на ВП «Управління справами» та відповідає Довідникам кваліфікаційних характеристик професій працівників. Тимчасово виконуючому обов`язки виконавчого директора з кадрів, праці та соціальних питань ОСОБА_5 забезпечити виконання вимог трудового законодавства щодо працівників ВП «Управління справами», у яких змінюються істотні умови праці або посади яких скорочуються.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Законодавством не вимагається будь-яке техніко-економічне обґрунтування рішення про скорочення штату. У випадку судового спору щодо незаконності звільнення у зв`язку зі скороченням штату суд не має права досліджувати питання про доцільність прийняття такого рішення.

Отже, зміна організації виробництва і праці є безумовним правом підприємства, яким він може скористатись у будь-який час.

Окрім того, у зв`язку зі скороченням штату суд не має права досліджувати питання про доцільність прийняття такого рішення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як убачається з матеріалів справи, до організаційної структури та штатного розпису ВП «Управління справами» були внесені зміни та виключено автотранспортну службу штатною чисельністю 76 осіб, у тому числі і посаду начальника автотранспортної служби, яку обіймав позивач, та введено в дію нову організаційну структуру і штатний розпис ВП загальною чисельністю 125 осіб.

Зокрема, у складі Управління зв`язку та транспортного забезпечення створено Транспортну дільницю штатною чисельністю 74 особи замість автотранспортної служби, яка перебувала у підпорядкуванні головного інженера.

Отже, з наданих відповідачем документів, таке рішення і саме такий шатний розпис був зумовлений організацією роботи за новими процедурами, тому доводи апеляційної скарги, що змін в організації виробництва і праці не відбулося не заслуговують на увагу і спростовуються наведеними вище доказами.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівник попереджається персонально не пізніше, ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу та тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, позивача було персонально письмово попереджено про скорочення його посади, одночасно запропоновано іншу роботу (надавалися списки усіх вакантних посад) та повідомлено про наступне вивільнення у разі відмови продовжити роботу на підприємстві. Доказом цього є власноручний підпис позивача на попередженнях без будь-яких заперечень чи зауважень. Вакантні посади, які пропонувалися позивачу, відповідали його освіті (інженер - механік, магістр з економіки, еколог) та досвіду роботи, проте згоди на зайняття цих посад від позивача так і не надходило.

Тому доводи апелянта, що йому запропоновані не усі наявні посади на час звільнення, оскільки його не ознайомлено із переліком вакантних посад і штатним розписом, є неспроможними і спростовуються матеріалами справи та доказами, яким суд дав вірну оцінку.

Відповідно до частини першої статті 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач, виконуючи вимоги ст. 43 КЗпП України, направив до Профспілкового органу обґрунтоване письмове подання про надання згоди на звільнення Позивача від 02.10.2017 №172/07.

До дня видачі наказу про звільнення позивача заперечень від профспілкового органу щодо звільнення позивача не надійшло, тобто, вимогу закону відповідачем дотримано.

Отже, відповідач здійснив усі передбачені законодавством про працю дії щодо повідомлення профспілкової організації про майбутнє звільнення позивача, проте, первинна профспілкова організація не надала ані згоди на звільнення, ані обґрунтованої відмови в наданні дозволу на звільнення.

Місцевим судом достеменно встановлено, що профспілкова організація не повідомляла адміністрацію підприємства про прийняте рішення щодо працівників, які підлягають звільненню.

Таким чином, колегія уважає, що в розумінні статті 43 КЗпП відповідач правомірно діяв при звільненні позивача, вважаючи що органом первинної профспілкової організації ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП була надана згода на звільнення позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд правильно встановив всі обставини справи, дослідив надані суду докази та надав їм вірну правову оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва, а звільнення позивача відбулось на законних підставах із дотриманням процедури звільнення відповідно до вимог чинного законодавства.

Оскільки не встановлено порушення трудових прав позивача його звільненням, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Отже, аргументи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів з підстав непогодження позивачем з ухваленим місцевим судом рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 січня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай