РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

27 серпня 2020 рокуСправа №451/131/19
Провадження № 2/451/134/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/131/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

28 січня 2019 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 25 лютого 2014 року. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був спадкодавець на праві особистої власності. Право власності на дане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 07 грудня 1988 року та зареєстрованого за № 167. Членами колгоспного двору, які постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року були лише спадкодавець та позивач. За життя ОСОБА_5 розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робив. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є його дочка ОСОБА_1 . Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача відповідного правовстановлюючого документу на нерухоме майно та недоведеності факту прийняття спадщини. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Враховуючи вказані обставини, просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.4-6 зворот).

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, від позивача до суду поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.100, 107).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про визнання позову. Просила розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с.41).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі. Наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі (а.с.89).

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 25.02.2014 року Кривецькою сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.12).

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема, 1/2 частина будинковолодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , та належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 у відповідності до копії Свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 02 червня 1989 року (а.с.13).

Членами колгоспного двору, які постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року були лише спадкодавець та позивач, що достеменно встановлено у судовому засіданні.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору був ОСОБА_5 , його членом була також ОСОБА_1 , то відповідно їм кожному належало по 1/2 частині даного колгоспного типу двору.

З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 21 грудня 1982 року, вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.15).

Дошлюбне прізвище змінено у зв`язку з одруженням 28.06.2008 року, що підтверджується копією скороченого витягу зі свідоцтва про одруження, перекладеного з польської мови на українську відповідно до оригіналу перекладачем ОСОБА_8 , переклад засвідчений 25.09.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б. (а.с.16-17).

Окрім позивача, спадкоємцями першої черги до майна померлого є діти спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , родинні відносини яких стверджуються копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 9 грудня 1972 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 від 14 травня 1993 року, копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 від 22 листопада 1986 року (а.с.18,19,20).

З копії довідки № 529, яка видана виконкомом Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що від імені померлого ОСОБА_5 заповіт Кривецькою сільською радою не посвідчувався. На день його смерті разом з ним проживали і були зареєстровані ОСОБА_1 , дочка ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , внук, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , син, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.58).

Заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався і в нотаріуса, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54308919 від 30.11.2018 року (а.с.61).

Із копії матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та відповідачі не заявляли про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (а.с.50-75).

Із довідки-виписки з погосподарської книги №1, виданої Кривецьким старостинським округом Радехівської міської ради Львівської області вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані і проживають такі особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.86).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту та визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного спадкового майна за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті батька.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, судом береться до уваги, що позивач ОСОБА_1 також була членами колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , та до 15.04.1991 року не втратила права на частку в майні, а тому, з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за нею необхідно визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку як членом колишнього колгоспного двору.

Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на житловий будинок в цілому є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279, 280,282 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 (зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 (проживає в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживає в АДРЕСА_1 ), судові витрати в розмірі 1755 (одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Радехівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 27 серпня 2020 року.