Справа № 236/4521/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю секретаря- Олійник С.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Лиман за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб 20 грудня 2013 року. Від сумісного життя вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Сім`я розпалася у 2015 році, а 07 травня 2018 року рішенням Краснолиманського міського суду шлюб між ними був розірваний. Відповідно до судового наказу, виданого 10 серпня 2018 року Краснолиманським міським судом, з відповідача на її користь на утримання його сина, стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, заборгованість по аліментам складає 33890,70 гривень. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги. Орган опіки та піклування Лиманської міської ради у своєму висновку вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3 . Крім того, позивачка повідомила, що відповідач вже позбавлявся батьківських прав, відносно своїх дітей від першого шлюбу, на підставі рішення Краснолиманського міського суду від 13 листопада 2018 року. Тому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі в підготовчому засіданні, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити (а.с. 56-57).

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , 2014 року народження, та просить справу розглянути без його участі в підготовчому засіданні (а.с. 58-59).

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, Голєв С.І., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 60-62).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 травня 2018 року, шлюб, зареєстрований 20 грудня 2013 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 231, розірваний (а.с. 8).

На підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 199, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Лиман Донецької області, батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на її утриманні (а.с. 9, 11). Дитина здорова, відповідно до акту обстеження умов проживання всім забезпечена (а.с. 14, 15).

Відповідно до характеристики ДНЗ № 4 та актів, складених представниками органів місцевого самоврядування, неповнолітня дитина ОСОБА_3 є вихованцев ДНЗ № 4, дитина має все необхідне для життя та відвідування саду, зовнішній вигляд дитини охайний та доглянутий. Батько дитини ОСОБА_2 не цікавиться вихованням дитини, її взаємовідносинами з вихователями та іншими дітьми, не приймає участі у батьківських зборах, до дитини не приходить (а.с. 11-13).

Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В судовому засіданні встановлено, що з 2015 року ОСОБА_2 сина не відвідує, не спілкується з ним, його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Крім того, відповідач ОСОБА_2 позов визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини.

З огляду на це, відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, хоча цілком здатний їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку № 23 від 16 серпня 2019 року виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ", орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він повністю відсторонилася від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні, не цікавиться долею свого сина, його життям, станом здоров`я, матеріальним утриманням (а.с. 16-17).

Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте в розглядуваній справі суд рішення щодо стягнення аліментів на дитину не ухвалює, оскільки питання утримання дитини до її повноліття вже були врегульовані у судовому наказі Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 серпня 2018 року у справі № 236/2413/18, який набрав законної сили 17 вересня 2018 року (а.с. 30).

Суду надано достатньо доказів того, що відповідач ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, внаслідок чого суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини.

Питання розподілу судових витрат, суд вирішує таким чином.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

Позивач ОСОБА_5 сплатила судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджено квітанцією № 42 від 06 листопада 2019 року (а.с. 2).

Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Суд додатково вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 164, 166, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ст. 4, 12, 13, 81, 83, 141, 200, 264-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатково роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору (за вимогу про позбавлення батьківських прав) в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 16 січня 2020 року.

Суддя -