ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 646/5668/17-ц

провадження № 22ц/818/3645/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря судових засідань Прокопчук І.В..

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, кредитна спілка «Регіон»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2017 року, постановлену суддею Сороки О.П.,в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, у якій просив поновити йому строк на звернення до суду та скасувати постанови державного виконавця Соколова О. С. про повернення виконавчих документів від 22 грудня 2011 року за виконавчими провадженнями № 25025822, № 24954724, № 25025330, № 25026173.

В обґрунтування скарги зазначив, що на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року було видано чотири виконавчих листа про стягнення на його користь з КС «Регіон» грошових сум.

21 лютого 2011 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ відкриті виконавчі провадження за даними виконавчими листами, які приєднані до зведеного виконавчого провадження № 21781519.

21 липня 2013 року він отримав листа начальника Фрунзенського ВДВС, згідно якого державним виконавцем Соколовим О. С. винесені постанови про повернення виконавчих листів про стягнення грошових сум на його користь стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Копії вказаних постанов про повернення виконавчих листів були ним отримані у Фрунзенському ВДВС лише 20 серпня 2013 року.

30 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою про скасування вищевказаних постанов, однак ухвалою від 08 квітня 2014 року йому було відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги з посиланням на пропущення строку на звернення до суду.

Зазначає, що не позбавлений права повторно звернутися зі скаргою з одночасним поданням клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску на звернення до суду зі скаргою послався на те, що він не знав підстав повернення виконавчих документів до отримання постанов 20 серпня 2013 року. До 08 серпня 2017 року заявник не знав про те, що у нього є право на повторне звернення до суду з аналогічною скаргою з поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2017 року у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Фрунзенського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою на постанови державного виконавця, що, відповідно, є підставою для залишення без розгляду його скарги.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року скасовано, направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність у скаржника права на повторне звернення до суду із скаргою на постанову від 22.12.2011 року. Також вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх процесуальних повноважень, самостійно, без відповідних клопотань отримав доказ та дослідив його і надав оцінку, порушив вимоги ст. 207 ЦПК України та не відобразив в своєму рішення те, що скаржник посилався на п. 4.1.4 «інструкції про ведення виконавчих дій», якою вказано начало відліку десятиденного строку на оскарження постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для поновлення боржнику строку на оскарження постанов про повернення виконавчих листів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2011 року державним виконавцем були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях № 25025822, № 24954724, № 25025330, № 25026173.

Копію оскаржуваних вищевказаних постанов державного виконавця ОСОБА_1 отримав 20 серпня 2013 року, що також встановлено ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року у справі № 646/8211/13-ц, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду.

Вищевказана ухвала суду набрала законної сили.

Відповідно до ст.ст.383,384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд, за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Скарга в порядку ст.383 ЦПК України була подна ОСОБА_1 до Червонозаводського районного суду м.Харкова 10 серпня 2017 року року, тобто з пропуском строку, визначеного ч.1 ст.385 ЦПК України.

Статтею 69 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якого пов`язано його початок.

Згідно ч.2 ст.385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Таким чином, скарга, пропущений строк подання якої не поновлений, має залишатися без розгляду, відповідно до ст.72 ЦПК України.

Встановлення в Законі порядку обчислення, продовження і поновлення строків обумовлюється необхідністю досягнення завдань цивільного судочинства та забезпечення законних інтересів і прав суб`єктів цивільного процесу. Приписи ЦПК про строки регламентують тривалість строків, порядок їх обчислення та наслідки закінчення строків. Суворе дотримання строків у цивільному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення. При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг. Не викликає труднощів визначення його тоді, коли він прямо зазначений у законі. У тих випадках, коли початок перебігу строку не позначено, ним слід вважати момент учинення тієї процесуальної дії або настання події, що спричиняє виникнення відповідного процесуального обов`язку, для виконання якого і встановлюється цей строк.

Частиною 1 статті 385 ЦПК України передбачено строки оскарження дій державного виконавця, як безпосередньо особою, права якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду зі скаргою в інтересах іншої особи носія порушеного права. При цьому, як у випадку подання скарги самою особою, право якої порушено, так і в разі подачі скарги в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік строку на подачу скарги обчислюється з одного і того самого моменту - коли особа довідалася або могла довідатись про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу строку оскарження дій державного виконавця поширюється й на звернення представника скаржника до суду зі скаргою на дії державного виконавця (що узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у справі № 6-178 цс15).

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Викладені у клопотанні та підтверджені в судовому засіданні скаржником ОСОБА_1 обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, не заслуговують на увагу, оскільки жодних документів на підтвердження поважності причин пропуску десятиденного строку звернення до суду саме 10 серпня 2017 року з даною скаргою з дня, коли скаржник отримав копії вказаних постанов 20 серпня 2013, заявником суду не надано та під час розгляду клопотання в суді не доведено.

Посилання заявника на ухвалу Верховного Суду України від 03 грудня 2008 року також не є поважною причиною на поновлення строку, оскільки право заявника на повторне звернення до суду зі скаргою з одночасним поданням клопотання по поновлення строку було встановлено на законодавчому рівні до винесення вищевказаного судового рішення, а незнання вказаної правової норми заявником не є поважною причиною пропуску звернення до суду зі скаргою.

Підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України судова колегія не вбачає.

З огляду на наведене судова колегія вважає,що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском встановленого Законом (ст.385 ЦПК України) строку звернення до суду зі скаргою на дії та рішення державних виконавців.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О. Ю. Тичкова

С.С. Кругова