Справа № 301/2822/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» у справі № 301/2822/19 на ухвалу судді Іршавського районного суду Даруди І.А. від 28 листопада 2019 року, повний текст якої складено 28 листопада 2019 року, про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» і Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Сілецька сільська рада Іршавського району Закарпатської області, про визнання недійсними протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Сілан», Статуту ТОВ «Сілан» та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

Відповідач ТОВ «Сілан» оскаржив ухвалу судді Іршавського районного суду від 28.11.2019, якою забезпечено зазначений позов: заборонено здійснення проведення будь-яких реєстраційних дій щодо установчих документів ТОВ «Сілан», 90123, Іршавський район, с. Сільце, вул. Центральна, 52, ; зобов`язано Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області внести до державного реєстру відомості про заборону здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо установчих документів ТОВ «Сілан».

Відповідач вважає ухвалу постановленою з порушенням норм процесуального права.

Так, позовну заяву та заяву про забезпечення позову від імені ОСОБА_1 підписав і подав до суду громадянин Павлишин І.М. , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_1 . Однак, у документах відсутня вказівка на те, що Павлишин І.М. є адвокатом, діє в такому статусі, а в справі відсутні документи про наявність у Павлишина І.М. статусу адвоката. Тому заява про забезпечення позову підписана неуповноваженою особою і суду належало її повернути відповідно до ст. 153 ч. 10 ЦПК України.

ОСОБА_1 у заяві зазначив, що він є засновником/керівником/головою ліквідаційної комісії ТОВ «Юніс», яке, своєю чергою, було одним із засновників ТОВ «Сілан» із часткою у 10% у статутному фонді. Однак, по-перше, ТОВ «Юніс» припинене 10.12.2013, по-друге, ОСОБА_1 не був засновником (учасником) ТОВ «Сілан» і даних про наявність у нього будь-яких корпоративних чи зобов`язальних відносин із Товариством немає. Тому суд не з`ясував, чи виник між сторонами спір і не врахував відсутності матеріально-правового зв`язку між позовними вимогами та особою позивача, відсутності будь-якого спору між ОСОБА_1 і ТОВ «Сілан».

У справі немає ніяких доказів порушення будь-якого суб`єктивного права ОСОБА_1 , за начебто захистом якого він звернувся до суду. Тож висновок суду про те, що незабезпечення позову може призвести до порушення прав позивача не ґрунтується на доказах.

Наостанок, не існує реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову і, крім того, суд заборонив вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо ТОВ «Сілан», що вочевидь необґрунтовано шкодить законним інтересам Товариства, перешкоджає його господарській діяльності, порушує справедливий баланс між інтересами позивача і відповідача.

Оскільки суд не мав законних підстав для забезпечення позову сторона просить ухвалу скасувати і в задоволенні відповідної заяви позивача відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ТОВ «Сілан» Лендела В.В., який апеляцію підтримав, позивача ОСОБА_1 адвоката Павлишина І.М., який скаргу не визнав, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

26.11.2019 ОСОБА_1 заявою, поданою до Іршавського районного суду, пред`явив до ТОВ «Сілан» і Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської райдержадміністрації позов про визнання недійсними протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Сілан», Статуту ТОВ «Сілан» та зобов`язання вчинити дії (а.с. 2-5). Позивач просив:

визнати недійсними:

протоколи загальних зборів засновників ТОВ «Сілан» від 30.04.2014 № 1 і від 10.05.2017 № 1;

Статут ТОВ «Сілан» (нова редакція), який було посвідчено на підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Сілан» від 10.05.2017 № 1;

зобов`язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської райдержадміністрації внести відомості про визнання недійсними:

протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Сілан» від 30.04.2014 № 1 і від 10.05.2017 № 1;

Статуту ТОВ «Сілан» (нова редакція), який було посвідчено на підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Сілан» від 10.05.2017 № 1;

зобов`язати ТОВ «Сілан» передати Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської райдержадміністрації необхідні для вчинення реєстраційних дій документи;

вирішити питання про судові витрати.

Позов був умотивований тим, що відповідно до Статуту ТОВ «Сілан», зареєстрованого 01.06.2001, одним із засновників цього Товариства було Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніс», частка якого в статутному фонді ТОВ «Сілан» становила 10%.

У 2018 році позивач як засновник/керівник/голова ліквідаційної комісії ТОВ «Юніс» дізнався, що у 2014 році був змінений генеральний директор ТОВ «Сілан», а протоколом загальних зборів засновників ТОВ «Сілан» від 10.05.2017 № 1 була затверджена нова редакція Статуту ТОВ «Сілан», згідно з якою ТОВ «Юніс» вже не було в числі засновників ТОВ «Сілан». Ці дії були вчинені з порушенням норм законодавства, тому посилаючись на положення ЦК України щодо захисту цивільних прав, інтересів, права власності, порядку управління господарським товариством, правочинів просив задовольнити вищенаведені позовні вимоги.

Заявою від 26.11.2019 позивач ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом заборони здійснення проведення будь-яких реєстраційних дій щодо установчих документів ТОВ «Сілан», 90123, Іршавський район, с. Сільце, вул. Центральна, 52, ; зобов`язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області внести до державного реєстру відомості про заборону здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо установчих документів ТОВ «Сілан» (а.с. 7).

На обґрунтування заяви позивач посилався на обставини, якими мотивувався позов, а також зазначав, що існує велика ймовірність відчуження ТОВ «Сілан» корпоративних прав та зміни учасників (засновників) Товариства, що завдасть шкоди позивачу та іншим засновникам цього Товариства.

Позовна заява та заява про забезпечення позову були від імені позивача ОСОБА_1 підписані представником Павлишиним І.М. , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Харченко Є.В. за реєстровим № 535 (а.с. 6).

Ухвалою від 28.11.2019 суддя Іршавського районного суду клопотання позивача задовольнив, забезпечив позов шляхом заборони здійснення проведення будь-яких реєстраційних дій щодо установчих документів ТОВ «Сілан», 90123, Іршавський район, с. Сільце, вул. Центральна, 52, ; зобов`язання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області внести до державного реєстру відомості про заборону здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо установчих документів ТОВ «Сілан» (а.с. 12-13).

Приймаючи рішення про забезпечення позову, суддя суду першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може порушити права позивача чи в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити його неможливим.

З таким вирішенням питання про забезпечення позову погодитись не можна.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, проте, не зв`язаний доводами та вимогами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 13 ч.ч. 1-3 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п. 11, ст. 44 ч. 1 ЦПК України, що узгоджуються з іншими нормами цих законів, особа в цивільних і процесуальних відносинах повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди, зловживання цивільним та процесуальними правами не допускається.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ясним, зрозумілим і не повинно допускати довільного тлумачення, припущень, не повинно містити істотних суперечностей, тобто, при постановленні ухвали про забезпечення позову, яка є виконавчим документом, має бути дотриманий принцип правової визначеності, лише таке судове рішення може бути належно виконане, що є однією з умов його законності (ст.ст. 153, 260, 263, 431 ЦПК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Учасником цивільних і процесуальних відносин, в тому числі, відповідачем за позовом, може бути юридична особа, яка наділяється відповідною цивільною та процесуальною право- і дієздатністю (ст. 2 ч. 1, ст.ст. 80, 91, 92, 96 ЦК України, ст. 2 ч. 1, ст. 42 ч. 1, ст.ст. 46, 47 ЦПК України). Саме такий належний учасник процесу реалізує процесуальні права та виконує процесуальні обов`язки, зокрема, і в питанні забезпечення позову (ст.ст. 43, 49, ст. 149 ч. 1, ст.ст. 151, 152, інші норми ЦПК України).

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п. 2, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами. Окрім цього, заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами; під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ст. 167 ч.ч. 1, 3 ГК України).

Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування (ст. 77 ч. 2, ст. 149 ч. 2, ст. 151 ч. 1 п.п. 3, 4, 5, ст. 153 ч.ч. 3, 4 ЦПК України). З`ясування та встановлення цих обставин на відповідній стадії процесу є компетенцією суду першої інстанції.

Як випливає зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову, предметом спору є захист корпоративних прав ТОВ «Юніс», що пов`язуються (пов`язувалися) позивачем з фактом участі цього Товариства у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сілан» (участь у створенні Товариства в числі засновників, участь в управлінні Товариством тощо). Та обставина, що позов пред`явив ОСОБА_1 зазначеного не змінює, а вказівка позивача на те, що він діє як засновник/керівник/голова ліквідаційної комісії ТОВ «Юніс» це додатково підтверджує.

Під час апеляційного розгляду справи представник позивача адвокат Павлишин І.М., який підтвердив свій процесуальний статус представника позивача договором від 15.10.2019 про надання правові допомоги Шумаку І.В. та ордером серії ЛВ № 034860 від 14.05.2020 на надання правової допомоги, визнав, що між сторонами має місце спір, який за своїм змістом є спором про корпоративні права ТОВ «Юніс» щодо ТОВ «Сілан», який належить розглядати за правилами господарського судочинства. Не заперечував цього і представник (керівник) ТОВ «Сілан» Лендел В.В.

Окрім цього, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) ТОВ «Сілан» є громадяни ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (який є й керівником Товариства), а ТОВ «Юніс» не зафіксоване в числі засновників (учасників) ТОВ «Сілан» (а.с. 22-25). ЄДР містить також дані про те, що ТОВ «Юніс» припинене 10.12.2013, його засновниками (учасниками) були ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , при цьому, керівником Товариства був ОСОБА_6 , а головою комісії з припинення товариства або ліквідатором була ОСОБА_7 (а.с. 26-30).

За приписами ГПК України:

право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом;

юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ч.ч. 1, 2);

до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, у тому числі, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (ст. 20 ч. 1 п. 3), справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (ст. 20 ч. 1 п. 4), інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (ст. 20 ч. 1 п. 15);

сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ст. 45 ч. 1).

Як позивачами, так і відповідачами у спорах, на які поширюється юрисдикція господарських судів, можуть бути в тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями (якщо законом прямо не передбачено винятку з цього правила), а визначений у ст. 20 ГПК України перелік справ (спорів), які належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним.

Далі. Відповідачем у справі позивач поряд із ТОВ «Сілан» визначив Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області. Однак, у справі відсутні дані про те, що цей відповідач має статус юридичної особи, а на час вирішення питання про забезпечення позову та апеляційного розгляду справи Сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а не вищеназваний Відділ) є структурним підрозділом Іршавської райдержадміністрації і саме цей Сектор є фактичним учасником процесу за відсутності підтвердження його цивільної та процесуальної право- і дієздатності (а.с. 60 та ін.).

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову суд першої інстанції не переконався, що між належними сторонами виник спір, який слід розглядати в порядку цивільного судочинства і в рамках якого можливе за правилами цього судочинства вирішення питання про забезпечення позову як таке. Суд по суті не зробив висновку про те, чи є власне спір між ОСОБА_1 та визначеними ним відповідачами, а якщо є, то якими є правовий зміст, характер і предмет цього спору.

Суд першої інстанції не з`ясував належного складу учасників справи, їх правового і процесуального статусу та без належного вирішення пов`язаних із цим питань вирішив клопотання про забезпечення позову. Таке вирішення процесуального питання не ґрунтується на законі. Порушення вимог цивільного процесуального закону щодо визначення належного суб`єктного складу та процесуального статусу учасників справи апріорі тягне процесуальні вади в справі та, зрештою, незаконність процесуальних рішень, оскільки істотно порушує процесуальні права передусім того учасника справи, статус якого не є належно визначеним, а також права інших учасників процесу.

Наведені обставини вже самі по собі виключають законність оскарженої ухвали судді суду першої інстанції про забезпечення позову. Поза цим, колегія судді констатує також, що ухвала не містить конкретної мотивації по суті щодо дійсної необхідності забезпечення позову, можливості заподіяння законним інтересам позивача реальної шкоди невжиттям заходів із забезпечення позову тощо. Заборонивши будь-які реєстраційні дії щодо установчих документів ТОВ «Сілан» (не визначивши конкретні дії, якщо в забороні таких є необхідність) суд фактично без належних для того підстав обмежив господарську та іншу діяльність юридичної особи, оскільки певні реєстраційні дії можуть не пов`язуватися зі спором, якщо такий у дійсності існує, а також створив правову невизначеність у діяльності підприємства.

Доводи апеляції про забезпечення позову з порушенням норм процесуального права заслуговують на увагу виходячи зі встановлених обставин та в наведеному вище розумінні.

Відтак, порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали та виключають її законність і чинність, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати, у задоволенні заяви позивачка про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» задовольнити, ухвалу судді Іршавського районного суду від 28 листопада 2019 року скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» і Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Сілецька сільська рада Іршавського району Закарпатської області, про визнання недійсними протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Сілан», Статуту ТОВ «Сілан» та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 17 серпня 2020 року.

Судді