Справа № 446/2247/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

за участю секретаря судового засідання: Коваль В.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам"янка-Бузької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору,

встановив

позивач звернулася з позовом до Кам"янка-Бузької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після смерті батька ОСОБА_3 вона успадкувала 1/6 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який відносився до типу колгоспний двір. Крім батька членами колгосного двору за вказаною були вона та її мати ОСОБА_2 . Оскільки рішення про розподіл часток майна вищевказаного колгоспного двору між його членами сільська рада не виносила і державна реєстрація прав власності їхніх часток не здійснювалась, вона не може оформити право власності на свою частку в домоволодінні. ЇЇ мати відмовилася від своєї частки в колгоспному дворі за адресою: АДРЕСА_1 , тому вона просить визнати за нею право власності на 4/6 частки будинку.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Прибужанівською сільською радою Кам"янка-Бузького району Львівської області 06.09.2001, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб 06.12.1958 з ОСОБА_4 , після реєстрації шлюбу якій присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

Згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , повторно виданого Кам"янка-Бузьким відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком значиться ОСОБА_3 .

28.02.1990 на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої власності, на основі рішення Кам"янка-Бузького райвиконкому № 18 від 31.01.1990 року і записано в реєстрову книгу № 134, а саме на будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 356 від 19.11.2020, виданої Прибужанівським старостинським округом Кам"янка-Бузької міської ради про те, що АДРЕСА_1 на основі рішення виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради №42 від 15.01.1991 року.

Згідно з витягом з погосподарської книги АДРЕСА_1 , виданого 19.11.2020 за №354 станом на 15.04.1991. Господарство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносилося до суспільної групи господарства-колгосний двір, в якому проживали і були заареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , голова двору помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружина; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка.

Позивач в позовній заяві вказав, що через невідповідність імені померлого ОСОБА_3 яке зазначено в правовстановлюючих документах, він не може зареєструвати право власності.

Проте, із представлених суду доказів беззаперечно встановлено, що правовстановлюючий документ Свідоцтва про право особистої власності, виданого на основі рішення Кам`янка-Бузького райвиконкому № 18 від 31.01.1990 року і записано в реєстрову книгу № 134, на ім`я ОСОБА_3 належить ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім того, позивач в позовній заяві вказала, також існують помилки в документах, які підтверджують родинні відносини з її з батьком.

Проте, із представлених суду доказів встановлено наявність родинних відносин між померлим ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України необхідно встановити в судовому порядку даний факт родинних відносин.

Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до довідки №355 від 19.11.2020, виданої Прибужанівським старостинським округом Кам"янка-Бузької міської ради Львівської області про те, що рішення Прибужанівської сільської ради про розподіл колгоспного двору не виносилося і розподіл даного будинку як майна колгоспного двору між його співвласниками, які станом на 15.04.1991 проживали в даному будинку не проводився.

ОСОБА_2 відмовилась від належної їй частки в майні колгоспного двору в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 цієї ж статті 347 ЦК у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх члені двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_2 від належної їй частки у майні колишнього колгоспного двору та з врахуванням належної позивачу ОСОБА_1 частки у майні колишнього колгоспного двору, визнати за нею право власності на 4/6 частки домоволодіння АДРЕСА_1

Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України , суд -

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кам"янка-Бузької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтва про право особистої власності, виданого на основі рішення Кам`янка-Бузького райвиконкому № 18 від 31.01.1990 року і записаного в реєстрову книгу № 134, на ім`я ОСОБА_3 .

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між донькою і батьком.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 4/6 частки домоволодіння АДРЕСА_3 , згідно технічного паспорту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_4 .

Відповідач: Кам`янка-Бузька міська рада, , яка знаходиться за адресою: 80400, вул. Шевченка, 2, м. Кам"янка-Бузька Львівська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_5

Повний текст рішення 21.12.2020.

Суддя Костюк У.І.