Справа №263/8844/20
Провадження №2/263/2096/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020р. Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Васильченко О.Г., за участю секретаря судового засідання Федоренко О.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 15/50 частки будинку АДРЕСА_1 . Співвласником зазначеного домоволодіння є відповідач ОСОБА_2 , якій належить 35/50 частки вказаного будинку. Зазначила, що вказане домоволодіння вже давно фактично розділено між власниками на два окремі житлові будинки з обладнаними окремими входами та підведеними до кожного з них окремо всіма комунікаціями і належними господарськими побудовами, а саме: нею придбана частина, що складається з житлового будинку літ.Ж-1 загальною площею 34,8 кв.м. та житловою площею 18,8 кв.м., літньої кухні літ.Д-1, сараї літ.Е-1 та літ.К-1, вбиральні літ.Л-1, літньої кухні літ.Н-1. У свою чергу у власності та користуванні відповідача знаходиться житловий будинок літ.А-1, гараж літ.Г-1, сарай літ.З-1, сарай літ. И, сарай літ. М. Уточнивши позовні вимоги просить суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом його поділу в натурі, а саме:

-виділити у власність ОСОБА_1 окреме індивідуально визначене нерухоме майно: житловий будинок літ.Ж-1 загальною площею 34,8 кв.м. та житловою площею 18,8 кв.м., літню кухню літ.Д-1, сараї літ.Е-1 та літ.К-1, вбиральню літ.Л-1, літню кухню літ.Н-1; - виділити у власність ОСОБА_2 окреме індивідуально визначене нерухоме майно: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 63,7 кв.м. та житловою площею 22,4 кв.м., гараж літ.Г-1, сарай літ.З-1, сарай літ. И, сарай літ. М, вбиральню літ.О.

Позивач та її представник - адвокат Турченко О.В. в судове засідання надали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судове засідання надала заяву, в якій позов визнала, просила слухати справу без її присутності.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши письмові матеріали, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 03.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1171, ОСОБА_3 набула право власності на 15/50 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - частина домоволодіння розташована на земельній ділянці Маріупольської міської ради Донецької області площею 0,0729 га, кадастровий номер::01:011:0240, на зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ.Ж-1 житловою площею 18,8 кв.м., житловий будинок літ.А-1,, житловою площею 22,4 кв.м., загальна площа домоволодіння 98,5 кв.м., а також господарсько-побутові будівлі і споруди.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08 серпня 2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва № 1283 від 30.11.1992р. про право особистої власності на будівлю, ОСОБА_2 належить 35/50 домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , вказане домоволодіння в цілому складається з двох жилих будинків.

Суду представлений Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН№080328 від 17.08.2001 року, ОСОБА_2 , яка мешкає у АДРЕСА_1 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0483 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Суду також представлений технічний паспорт на 15/50 частину будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , до якого входять житловий будинок літ.Ж-1, літня кухня літ.Д-1, сараї літ.Е-1 та літ.К-1, вбиральня літ.Л-1, літня кухня літ.Н-1.

Суду також представлена копія технічного паспорту на 35/50 частину будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , до якого входять будинок літ.А-1, гараж літ.Г-1, сарай літ.З-1, сарай літ. И, сарай літ. М, вбиральня літ.О.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності.

Частиною 1 статті 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з ч. 3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про визнання позовних вимог, приймаючи до уваги надані позивачем документи в обґрунтування позовних вимог, які досліджені судом, суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4,5,76,77,79,80,83,95,223,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння в натурі задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом його поділу в натурі, а саме:

-виділити у власність ОСОБА_1 окреме індивідуально визначене нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ.Ж-1 загальною площею 34,8 кв.м. та житловою площею 18,8 кв.м., літню кухню літ.Д-1, сараї літ.Е-1 та літ.К-1, вбиральню літ.Л-1, літню кухню літ.Н-1;

- виділити у власність ОСОБА_2 окреме індивідуально визначене нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 63,7 кв.м. та житловою площею 22,4 кв.м., гараж літ.Г-1, сарай літ.З-1, сарай літ. И, сарай літ. М, вбиральню літ.О.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Суддя О.Г.Васильченко