КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/1497/18 головуючий у суді І інстанції: Рудюк О.Д.
провадження №22-ц/824/5926/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про виділ частки, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про виділ частки, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2010 року було визначено частки між співвласниками ОСОБА_4 - у розмірі 6/25, ОСОБА_2 - в розмірі 2/25, ОСОБА_3 - в розмірі 1/10, ОСОБА_1 - в розмірі 17/50 та ОСОБА_5 - в розмірі 6/25 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . В подальшому відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 16.09.2011 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 свою частку у розмірі 27/125 вказаного житлового будинку. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 19.10.2017 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 свою частку у розмірі 33/125 вказаного житлового будинку. Після вказаних дій співвласники житлового будинку мають такі частки: ОСОБА_1 - у розмірі 205/250, ОСОБА_2 - у розмірі 2/25, ОСОБА_3 - у розмірі 1/10 частини житлового будинку.

Позивач зазначає, що у 2015 році співвласниками даного житлового будинку були здійснені дії щодо виділення своїх часток в натурі, окрім відповідача. Позивач звернулась до відповідача з письмовою пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, як об`єктів права спільної часткової власності, однак відповідачем була залишена без розгляду, яка в подальшому всіляко уникала вирішення цього питання. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України.

На підставі викладеного, позивач просить суд виділити ОСОБА_1 в натурі 33/125 житлового будинку (квартиру АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень: 1-1 передпокій площею 7 кв.м., 1-2 коридор площею 8,0 кв.м., 1-3 коридор площею 7,0 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 21,7 кв.м., 1-5 кухня площею 5,4 кв.м., 1-6 санвузол площею 4,3 кв.м., 1-І веранда площею 10,8 кв.м., 5-4 житлова кімната площею 6,9 кв.м., всього: загальна площа 71,1 кв.м. у тому числі житловою площею 28,6 кв.м., та допоміжні господарські споруди, ганок, козирок, каналізаційні споруди № І-ІІ. Виділити ОСОБА_1 в натурі 17/50 житлового будинку (квартиру АДРЕСА_3 , що складається з наступних приміщень:4-1 коридор площею 4,8 кв.м., 4-2 кухня площею 13,6 кв.м., 4-3 санвузол площею 4,0 кв.м., 4-4- шкаф площею 0,5 кв.м., 4-5 житлова кімната площею 9,8 кв.м., 4-6 житлова кімната площею 7,2 кв.м, 4-7 житлова кімната площею 12,2 кв.м., 4-8 кладова площею 3,9 кв.м., 4-9 житлова кімната площею 29,8 кв.м., ганок, козирьок, балкон, сходи, всього: загальна площа 85,5 кв.м., житлова площа 58,7 кв.м. та допоміжні господарські споруди: «З» - навіс, «Ж» - навіс, «Д» - погріб, № І тротуар, № IV каналізаційна споруда, № 1,2,5,7,8 огорожа. Виділити ОСОБА_1 в натурі 27/125 житлового будинку (квартиру АДРЕСА_4 , що складається з наступних приміщень: 5-1 коридор площею 8,7 кв.м., 5-2 санвузол площею 3,4 кв.м., 5-3 житлова кімната площею 16,4 кв.м., 5-5 кухня площею 9,2 кв.м., всього загальна площа 37,7 кв.м, житлова площа 16,4 кв.м., а також «Б» - сарай.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про виділ частки, що є у спільній частковій власності.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до увагу надані висновки щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, зроблені КП "Вишгородське бюро технічної інвентаризації" від 04 листопада 2015 року та помилково дійшов висновку відсутність доказів, які б підтверджували технічну можливість виділення. Зазначає, що відповідачем не надано будь яких доказів, які б спростували достовірність даних доказів, окрім того, що у своїх поясненням відповідач зазначив про те, що ці висновки виготовлені у 2015 році. Звертає увагу суду, що надані позивачем висновки не мають строку дії , а тому зберігають свою силу поки не зроблено конструктивних змін в об`єкті нерухомості.

Відповідач надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що наданий позивачем в якості доказу висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 29.10.2015 року №1008 та від 04.11.2015 року №1025 судом не береться до уваги, оскільки такі висновки не дають можливості встановити чи буде частка виділена відповідачу, у разі задоволення прозову, окремою площею, ізольованою від приміщення позивача, чи буде мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, чи не буде зменшена частка відповідача у разі виділу позивачу вказаних у позові квартир. А також того, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці в АДРЕСА_1 , можливо поділити в натурі, тобто, що існує технічна можливість переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування. Також судом першої інстанції зазначено, що клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування технічної можливості виділу в натурі частини житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями, які належать позивачу, позивачем у ході розгляду справи не заявлено.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суд України від 16.11.2016 року у справі №6-1443цс16.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить трьом співвласникам, які мають такі частки:

- ОСОБА_1 належить частка в розмірі 205/250, яка включає наступне майно інвентаризаційною вартістю 267 086 грн.: 4-1- коридор площею 4,8 кв.м., 4-2 кухні, площею 13.6, кв.м., 4-3 санвузол площею 4,0 кв..м., 4-4 шафа площею 0,5 кв.м., 4-5 житлова кімната площею 9,8 кв.м., 4-6 житлова кімната 7,1 кв.м., 4-7 житлова кімната площею 12,0 кв.м., 4-8 кладова площею 3,9 кв.м., 4-9 житлова кімната площею 29,8 кв.м., 5-1 коридор площею 8,7 кв.м., 5-2 санвузол площею 3,4 кв.м., 5-3 житлова кімната площею 16,4 кв.м., 5-4 житлова кімната площею 6,9 кв.м., 5-5 кухня площею 9,2 кв.м., ганок, козирок, балкон, сходи, 1-1 передпокій площею 7,0 кв.м., 1-2 коридор площею 8,0 кв.м., 1-3 коридор площею 7,0 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 217 кв.м., 1-5 кухня площею 5,4 кв.м., 1-6 санвузол площею 4,3 кв.м., 1-І веранда площею 10,8 кв.м., ганок, козирок, всього: загальна площа 194,3 кв.м., житлова - 103,7 кв.м., а також «Б» - сарай, «З» - навіс, «Ж» - навіс, «Д» - погріб, № 1 - тротуар, № ІІ, ІІІ, ІУ каналізаційна споруда, № 1, 2, 5, 7, 8 - огорожа;

- ОСОБА_2 належить частка у розмірі 2/25, яка включає наступне майно: 2-1 житлова кімната площею 12,7 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 14.8 кв.м., 2-ІУ тамбур площею 5,9 кв.м., всього: загальна площа 33,4 кв.м., житлова площа - 27,5 кв.м.;

- ОСОБА_3 належить частка у розмірі 1/10 майна, яка включає: 3-1 житлова кімната площею 34,3 кв.м., 3-ІІІ площею 11,6 кв.м., № 3, АДРЕСА_3 6 огорожа, всього: загальна площа 45,9 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м.

Вказані вище обставини підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2010 року (а.с. 6-7); договором дарування частини житлового будинку від 16.09.2011 року (а.с. 9-10); договором даруванням частини житлового будинку від 19.10.2017 року (а.с. 11-12); технічним паспортом на житловий будинок від 31.12.2015 року (а.с. 14-29); висновками щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (30-31); рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 19.11.2015 року «Про присвоєння поштової адреси» (а.с. 32-34).

КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» 04.11.2015 року надало висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , вказавши, що мають окремі виходи та можуть бути виділені в натурі.

Рішенням №285 від 19 листопада 2015 року квартирам АДРЕСА_3АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 присвоєно окремі поштові адреси.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши норми права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки наданий позивачем в якості доказу висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 29.10.2015 року №1008 та від 04.11.2015 року №1025 судом не береться до уваги, оскільки такі висновки не дають можливості встановити чи буде частка виділена відповідачу, у разі задоволення прозову, окремою площею, ізольованою від приміщення позивача, чи буде мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, чи не буде зменшена частка відповідача у разі виділу позивачу вказаних у позові квартир. А також того, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці в АДРЕСА_1 , можливо поділити в натурі, тобто, що існує технічна можливість переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування. Також позивачем клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування технічної можливості виділу в натурі частини житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями, які належать позивачу, позивачем у ході розгляду справи не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до увагу надані висновки щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, зроблені КП "Вишгородське бюро технічної інвентаризації" від 04 листопада 2015 року та помилково дійшов висновку відсутність доказів, які б підтверджували технічну можливість виділення. А також, що відповідачем не надано будь яких доказів, які б спростували достовірність даних доказів, окрім того, що у своїх поясненням відповідач зазначив про те, що ці висновки виготовлені у 2015 році, і надані позивачем висновки не мають строку дії, а тому зберігають свою силу поки не зроблено конструктивних змін в об`єкті нерухомості, не грунтуються на вимогах, оскільки умови виділу у натурі частки із нерухомості, яка перебуває у спільній частковій власності визначені ст. 364 ЦК України, а позивачем не надано доказів можливості виділу часток в натурі з урахуванням наявної технічної можливісті переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування.

ВССУ зазначив, що для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість, і тому для цього у справі проводяться будівельно-технічні та земельно-технічні експертизи. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Кількість та розміри виходів повинні відповідати вимогам будівельних норм за видами будинків та споруд. Якщо при поділі відбувається реконструкція та необхідно додержуватися вимог ДБН та санітарних правил. Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують підстави для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право власності позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 183, 358, 364 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» вересня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко