ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-з/4820/64/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

28 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши без виклику сторін у судове засідання справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа - Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про захист прав споживача, визнання договору про надання фінансового лізингу недійсним і стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (далі - ТОВ «Автокредит плюс») про захист прав споживача, визнання договору про надання фінансового лізингу недійсним і стягнення коштів.

ОСОБА_1 зазначив, що 10 липня 2017 року сторони уклали договір фінансового лізингу №АВН0А!00000067 шляхом приєднання позивача до розміщеного на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит плюс» публічного договору. За умовами цього договору відповідач передав йому у користування автомобіль «CITROEN C4», 2011 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - автомобіль), а позивач, у свою чергу, сплатив ТОВ «Автокредит плюс» 80 000 грн вступного внеску та частину лізингових платежів.

Як з`ясувалося згодом, автомобіль мав істотні технічні несправності, внаслідок чого позивач поніс витрати на його ремонт. Оскільки ТОВ «Автокредит плюс» не надало позивачеві повної та достовірної інформації про технічний стан автомобіля, то порушено його права споживача.

Крім того, договір фінансового лізингу містить умови про покладення відповідальності за якість придбаного автомобіля лише на лізингоодержувача та відмову останнього від будь-яких претензій до лізингодавця з приводу якості предмета лізингу (п.п. 3.11, 3.12 публічного договору). Ці умови погіршують становище позивача порівняно з чинним законодавством, є несправедливими та не відповідають нормам закону. До того ж, договір фінансового лізингу укладений сторонами з недодержанням вимог закону про його нотаріальне посвідчення та є нікчемним.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд: визнати договір фінансового лізингу та заяву про приєднання до публічного договору №АВН0А!00000067 від 21 серпня 2017 року недійсними; стягнути з ТОВ «Автокредит плюс» на свою користь 172 687 грн 60 коп., які включають 80 000 грн вступного внеску, 13 175 грн (вересень) і 13 000 грн (жовтень) лізингових платежів, 16 512 грн 60 коп. витрат на ремонт автомобіля та 50 000 грн моральної шкоди.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 11 січня 2018 року суд залучив Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 5 лютого 2020 року суд залишив позов у частині вимог про стягнення 16 512 грн 60 коп. витрат на ремонт автомобіля без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2020 року позов задоволено частково.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 150 695 грн грошових коштів, 1 258 грн 43 коп. судового збору, 5 950 грн витрат на правову допомогу, а всього - 157 903 грн 43 коп.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит плюс» автомобіль.

В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні ТОВ «Автокредит плюс» і ОСОБА_1 договору фінансового лізингу не було дотримано вимогу закону про його нотаріальне посвідчення, внаслідок чого цей договір є нікчемним, а кожна із сторін повинна повернути другій стороні все отримане за правочином. Зокрема, з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути всі сплачені ним за договором кошти, а той, у свою чергу, має повернути відповідачеві автомобіль. Оскільки ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, то в цій частині вимог позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат слід провести пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням виконаної адвокатом роботи з надання правничої допомоги у справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 липня 2020 року, в якій ухвалою від 16 липня 2020 року виправлено арифметичну помилку, апеляційну скаргу ТОВ «Автокредит плюс» задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2020 року в частині розміру стягуваних грошових коштів і судових витрат змінено.

Стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 129 422 грн 22 коп. грошових коштів, 2 465 грн 38 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 1 325 грн 92 коп. судового збору за подання позову, а всього - 133 213 грн 52 коп.

Відшкодовано з Державного бюджету України на користь ТОВ «Автокредит плюс» 323 грн 35 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції керувався тим, що нікчемний договір лізингу є недійсним з моменту його укладення, тому фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Отже, суми, які були сплачені лізингодавцем як плата за користування предметом лізингу, не можуть бути стягнуті з лізингодавця при застосуванні наслідків нікчемності договору.

Оскільки при укладенні договору фінансового лізингу ТОВ «Автокредит плюс» і ОСОБА_1 не дотрималися вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про нікчемність указаного правочину, внаслідок чого кожна із сторін повинна повернути другій стороні все отримане за правочином.

В порядку виконання кондикційного зобов`язання плата (проценти) за фактичне користування автомобілем у розмірі 21 272 грн 78 коп. не можуть бути присуджені з ТОВ «Автокредит плюс», а тому з останнього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова сума у розмірі 129 422 грн 22 коп.

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, апеляційний суд виходив з того, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, тому судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу повинні бути покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Короткий зміст заяви про стягнення судових витрат

ОСОБА_1 через свого представника Нагнибіду В.І. звернувся до апеляційного суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн посилаючись на те, що він поніс ці витрати у зв`язку з розглядом справи.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини

Адвокат Нагнибіда В.І. надавав ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі на підставі договору про надання юридичних послуг №02.10/17 від 2 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 171-174).

Із акту №03 приймання-передачі наданих послуг від 14 липня 2020 року, в якому міститься детальний розрахунок наданих послуг (т. 3 а.с. 43), слідує, що в апеляційному суді Нагнибіда В.І. надав ОСОБА_1 юридичні послуги у виді: усної консультації та проведення аналізу апеляційної скарги, підготовки відзиву на апеляційну скаргу й участі у судовому засіданні, - а всього на загальну суму 5 000 грн.

Згідно квитанції №Р24А465820741С99924 від 13 липня 2020 року (т. 3 а.с. 44) ОСОБА_1 перерахував на банківський рахунок Нагнибіди В.І. ці кошти.

До закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 через свого представника Нагнибіду В.І. зробив заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення судового рішення.

Протягом строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 подав докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В силу ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та його висновки

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. У разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 поніс обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено лише в частині однієї вимоги майнового характеру на 82,87% (129422,22х100:156175), то з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1 слід присудити 2 071 грн 75 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (5000:2х82,87%).

Керуючись ст.ст. 270, 368, 376, 381, 382, 384, 389, 391 ЦПК України,

постановив:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (місцезнаходження - 49126, місто Дніпро, проспект Праці, 2Т; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 34410930) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) 2 071 гривню 75 копійок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук