ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5538/20Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/817/699/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника позивачки ОСОБА_1

адвоката - Бурко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/5538/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Альфа-Банк на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 червня 2020 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

АТ Альфа-Банк не погоджуючись із ухвалою Тернопільського міськрайонного суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 1 квітня 2020 року, розгляд справи проводити без участі представника АТ Альфа-Банк.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Юркевич Н.Ю. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Посилається на те, що постановляючи ухвалу про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, суд вірно виходив з того, що вимоги заявника є не обгрунтованими, оскільки вжиті заходи забезпечення позову до вирішення спору по суті не призводять до обмеження прав відповідача. Заявник не навів належних доказів того, чим саме порушуються його права заходами забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій на предмет іпотеки .

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. У апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити без участі представника АТ Альфа-Банк.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Представник позивачки просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви АТ Альфі-Банк про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не зникли. В судовому засіданні стороною відповідача не було надано доказів необґрунтованості забезпечення позову. З наданих позивачем доказів, на підтвердження своїх вимог, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчинення певних дій.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами дійсно виник спір, розгляд справи триває, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів є обґрунтованими та відповідають практиці Європейського суду з прав людини, що вбачається з наступного.

Відповідно до ст.ст. 2, 13 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (п.43) зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, реальне виконання рішення судує обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. про визнання недійсним договору іпотеки.

Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заборонено Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (м. Київ. вул.Велика Васильківська, 100, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 23494714. МФО 300346) та його правонаступникам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 2159, реєстраційний номер б`єкта нерухомого майна 22467214.

03 червня 2020 року від представника АТ Альфа-Банк надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі зазначеної ухвали.

Суд першої інстанції встановивши, що існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Доказів того, що потреба в забезпеченні відпала ні суду першої, ні апеляційної інстанції надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо договору іпотеки від 09 липня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 про передачу в іпотеку майнових прав на незакінчене будівництвом квартиру АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованого в реєстрі за №7477, який позивач просить визнати недійсним.

Предметом даного позову є визнання недійсним договору іпотеки від 09 липня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 про передачу в іпотеку майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованого в реєстрі за №7477.

04 березня 2020 року банк повідомив позивача про свій намір на підставі вказаного договору прийняти у власність предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 73,7 кв.м. по АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що у разі прийняття АТ «Альфа-Банк» у власність зазначеної квартири, виконання можливого рішення суду в даній справі буде утрудненим чи неможливим, та призведе до необхідності звернення до суду з новим позовом.

Посилання апелянта про безпідставність позову не заслуговують на увагу як не обгрунтовані.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки зводяться до незгоди з ухвалою суду про забезпечення позову та по суті заявлених позовних вимог.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 1 вересня 2020 року.

Головуючий: Г.М. Шевчук

М.В. Ходоровський

Судді: Г.В. Бершадська