___________________________________________________________________________________________________________________
справа № 520/2502/18
провадження № 2-ві/947/2/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні відводу судді

06.02.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Літвінової І.А., розглянув в порядку письмового провадження заяву зі сторони позивача ОСОБА_1 про відвід судді Огренич Ірини Василівни у цивільній справі № 520/2502/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

При аналізі матеріалів цивільної справи № 520/2502/18, проведених при розгляді питання про відвід головуючого судді Огренич І.В. від розгляду цієї справи, встановлено наступне.

02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди.

За результатами автоматизованого розподілу, справі за позовом ОСОБА_1 присвоєно єдиний унікальний номер 520/2502/18, головуючим обрано суддю Огренич І.В.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відкрито ухвалою судді Огренич І.В. 30 березня 2018 року після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, визначені час, дата та місце проведення підготовчого судового засідання.

Супровідним листом від 30.03.2018 року підтверджується направлення учасникам справи копії ухвали про відкриття провадження (а.с. 52 том І).

10.04.2018 року у підготовче судове засідання учасники справи не з`явилися. За результатами підготовчого засідання суд розглянув заяву позивача про забезпечення позову (вхід. № 11769 від 05.04.2018), яку задовольнив у повному обсязі, а підготовче засідання відклав у зв`язку з неявкою сторін.

Супровідним листом від 30.03.2018 року підтверджується направлення учасникам справи копії ухвали від 10.04.2018 року (а.с. 60 том І), а також направлення силами суду цієї ухвали на виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (а.с. 61 том І). Крім того, одержання копії цієї ухвали та ознайомлення з матеріалами справи стороною позивача підтверджено відповідними розписками та заявами (а.с. 62-63 том І). Отже саме з цієї сторона позивача вважається такою, що попереджена про можливість одержувати інформацію щодо руху цієї справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, реквізити веб-сторінки якої, вказані в ухвалі про відкриття провадження у цій справі (а.с. 51 том І).

Рекомендованими повідомленнями (трек-код 65 4; 65 6; 65 4; 65 6) підтверджено одержання іншими учасниками справи у період з 02.03.2018 по 05.05.2018 інформації щодо справи та копій документів (а.с. 77-81 том І).

Отже, станом на 05.05.2019 року всі учасники цивільної справи № 520/2502/18 були повідомлені про можливість одержувати інформацію щодо руху цієї справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, реквізити веб-сторінки якої, вказані в ухвалі про відкриття провадження у цій справі (а.с. 51 том І). Це в свою чергу зводить ненащо твердження сторони позивача про відсутність контролю з боку судді з питань своєчасного сповіщення сторони про розгляд справи, оскільки кожна заінтересована особа, за умови свідомого волевиявлення, може безперешкодно дізнатися про рух справи з мережі Інтернет. Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» відкритість судових рішень забезпечується проголошенням судового рішення в залі судового засідання; забезпеченням доступу до матеріалів справи та наданням копії рішення; оприлюдненням судових рішень у мережі Інтернет.

Єдиний державний реєстр судових рішень є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До реєстру вносяться письмові рішення судів загальної юрисдикції у цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних справах про адміністративні проступки. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безкоштовного цілодобового доступу; користувачам надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Реєстр забезпечує безплатний доступ до текстів судових рішень судів загальної юрисдикції.

Провадження у цивільній справі № 520/2502/18 здійснювалося судом відкрито, із розміщенням необхідної інформації щодо руху справи та судових рішень на відповідних веб-ресурсах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Щодо строків розгляду справи, про які зазначає сторона позивача в заяві про відвід, то слід зазначити, що в поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі статтею 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у цивільному процесі встановлена законом.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод» від 17.07.1997 р. дана Конвенція та Протоколи до неї № 2,4,7,11 є частиною національного законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Судове рішення приймається суддею зважаючи на усі обставин справи.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільна справа № 520/2502/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди до цього часу знаходиться на стадії підготовчого провадження.

Під час підготовчого провадження з матеріалів справи та протоколів судового засідання вбачається:

10.08.2018 року позивач подав позовну заяву (змінену) із додатковими доказами;

13.08.2018 року підготовче засідання відкладено до 20.09.2018 за вимогою представника позивача;

надалі, за узгодженням зі сторонами, суд оголосив перерву у підготовчому засіданні для врегулювання спору мирним шляхом;

26.11.2018 року сторона позивача в черговий раз подала змінену позовну заяву в частині підстав позову із додатковими доказами (а.с. 141-172 том І);

27.11.2018 року позивач ОСОБА_1 просив суд відкласти справу;

14.01.2019 року з матеріалами справи ознайомився новий представник позивача Ситнік В.О., повноваження якого підтверджені ордером ОД № 263532 від 20.12.2018;

16.01.2019 року судом прийнято уточнену позовну заяву позивача;

19.02.2019 року, згідно з протоколом судового засідання, представник позивача заявив про неможливість слухання справи; суд оголосив перерву до 03.04.2019 року;

03.04.2019 року суд за клопотанням відповідача ОСОБА_2 призначив автомобільно-товарознавчу експертизу, про що постановив відповідну ухвалу, із змісту якої вбачається відсутність заперечень з боку представника позивача ОСОБА_1 проти цієї процесуальної дії. Ухвала сторонами не оскаржувалася.

02.12.2019 року, після повернення справи з експертної установи, суд своєю ухвалою поновив провадження у справі; ухвалу від 03.04.2019 року про призначенні експертизи скасував та призначив продовження підготовчого судового засідання.

05.12.2019 року позивач ознайомився з матеріалами справи;

20.12.2019 року представник позивача ознайомився з матеріалами справи;

17.01.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про проведення подальшого розгляду цивільної справи № 520/2502/18 за його відсутністю та відсутністю його представника, розпорядившись своїм процесуальним правом на власний розсуд. Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

17.01.2020 року зі сторони позивача ОСОБА_1 до суду також надійшла заява про відвід головуючого.

В цей же день вищевказана заява розглянута судом під головуванням судді Огренич І.В. У постановленому за результатами розгляду судовому рішення встановлено наступне.

У заяві про відвід судді Огренич І.В. позивач посилається на те, що він сумнівається в об`єктивності та неупередженості при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди. При цьому зазначає, що суддею активно вживаються заходи до максимального затягування часу розгляду справи, дії судді зі спрямування на адресу експертної установи чорно-білих фотографій на паперовому носії замість кольорових в електронному вигляді (які було спрямовано потерпілим до суду), відсутність контролю з отримання відповідачем судової кореспонденції, відсутність будь-яких даних вихідної кореспонденції суду (дата та вихідні номери), спрямованої на адресу експертної установи, відсутність контролю зі своєчасного повернення матеріалів справи з експертної установи, на глибоке переконання позивача, є прямим доказом зацікавленості судді в ухваленні рішення на користь відповідача. Як встановлено у судовому засіданні, посилання позивача про те, що суддею активно вживаються заходи до максимального затягування часу розгляду справи є необґрунтованим, так як з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження по даній справі позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги, 26.11.2018 року позивачем надавалась позовна заява зі зміною підстав позову, 03.04.2019 року за клопотанням відповідача по справі призначалась судова автомобільно-товарознавча експертиза, проти якої представник позивача ОСОБА_6 не заперечував. Згідно повідомлення експерта ОНДІСЕ за № 19-2472 від 07 листопада 2019р., у зазначений законодавством термін 45 календарних днів автомобіль до експертного догляду не надано, оплата вартості робіт за проведення експертизи не здійснена, у зв`язку з чим ухвала суду не виконана, справу повернуто до суду без виконання експертизи. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 02.12.2019 року поновлено провадження по справі. Тобто судом не затягується розгляд справи, а проводиться підготовче провадження з повідомленням учасників справи, у якому відповідно до норм Цивільно-процесуального кодексу України вирішуються питання щодо прийняття заяв (змінених) від позивача, клопотань щодо призначення експертиз. Крім того, згідно ст. 39 п. 3 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

При таких обставинах, суд під головуванням судді Огреніч І.В. дійшов висновку, що зава про відвід подана після спливу строку передбаченого ЦПК України, а також про необґрунтованість і безпідставність заявленого відводу, оскільки згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Вказане судове рішення набрало законної сили у день його складення.

У відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання зупинення провадження по справі.

З вищенаведених підстав провадження у цивільній справі № 520/2502/18 було зупинено до вирішення питання про відвід судді Огренич І.В., суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Визначений у встановленому порядку склад суду під головуванням судді Літвінової І.А. за результатами розгляду заяви про відвід не встановив підстав для його задоволення.

Суд погоджується із застосуванням при вирішенні цього питання положень частини четвертої статті 36 ЦПК України, якими встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Майбутнє застосування судом певних висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) при ухвалені рішення у цій справі, аналіз вчинених дій та прогноз щодо ймовірних процесуальних дій учасників справи та суду, прояв в подальшому неупередженості та необ`єктивності судді Огренич І.В. зводяться до припущень зі сторони позивача, заснованих на суб`єктивній оцінці поведінки учасників справи та судового процесу.

Крім того, національне процесуальне законодавство затверджує основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких крім інших віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (п. 8, п. 9 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові рішення місцевих судів переглядають в апеляційному порядку апеляційні суди колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів. Рішення суду першої інстанції не набирає законної сили в разі подання апеляційної скарги до закінчення встановленого для цього строку (ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 34, ст. 273 ЦПК України).

Як встановлено ч. 1 - ч. 5 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Отже позивач ОСОБА_1 , у разі незгоди з рішенням суду першої інстанції у цивільній справі № 520/2502/18, має захищене законом право на перегляд рішення суду, і у випадку порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права на скасування чи зміну такого рішення.

На цей час, як вбачається з матеріалів заяви про відвід, ОСОБА_1 28.12.2019 року звернувся до Державного бюро розслідувань з заявою (повідомленням), в якій виклав обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15, ч. 2 ст. 375 КК України, за кваліфікуючими ознаками постановлення суддею завідомо неправосудної ухвали, вчинене з корисливих мотивів.

З цього приводу суд бере за основу правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Принцип презумпції невинуватості закріплений положеннями частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту».

У пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод наголошено «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Положення наведеної статті Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) розкриває сутність та зміст однієї з найважливіших гарантій, закріплених в ній презумпції невинуватості, а саме: зазначаються межі дії цього принципу (будь-які справи про кримінальне правопорушення, що за своїм змістом ширше поняття злочину, яке використовується в українському законодавстві), момент, з якого особа вважається винуватою (коли вина особи доведена в законному порядку) та недопустимість альтернативної до визначеної законом процедури встановлення винуватості особи.

Відповідно Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, а судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону (статті 126 і 129). Тому вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а втручання в їхню діяльність тягне за собою відповідальність за ст. 376 Кримінального кодексу України, оскільки порушує порядок здійснення правосуддя відповідно до конституційного принципу незалежності суддів.

Згідно з частиною першою статті 376 Кримінального кодексу України втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Втручання є певною формою впливу на свідомість та волю судді. При цьому для кваліфікації не має значення, в якій формі (яким способом і за допомогою яких засобів) здійснюється такий вплив (прохання, рекомендація, вказівка, вимога, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи, обіцянка всіляких вигод, погрози щодо судді або його близьких тощо).

Втручання може здійснюватися в усній і письмовій формі, під час безпосереднього контакту з суддею або через посередників, а погроза як спосіб втручання може бути як щодо самого судді, так і до його близьких.

Самостійність судів і незалежність суддів є необхідною умовою для здійснення судами правосуддя на засадах верховенства права, захисту гарантованих Конституцією та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Самостійність судів означає:

суди у своїй діяльності нікому не підзвітні і мають для здійснення функцій усі необхідні повноваження, якими наділені законом;

судові рішення не потребують попередньої згоди чи затвердження будь-якої посадової особи або органу;

вирок, рішення, ухвала, постанова суду, які набрали законної сили, мають силу закону по конкретній справі і обов`язкові для виконання усіма і на всій території держави;

діяльність органів дізнання, досудового слідства, прокуратури не підміняє діяльності суду, а лише сприяє їй.

Незалежність суддів і підкорення їх лише закону є найважливішою засадою правосуддя і передумовою їх об`єктивності і неупередженості. При здійсненні правосуддя судді не залежать від органів законодавчої і виконавчої влади, органів державного управління, службових осіб, громадських організацій, партій і рухів, від думки і позиції сторін у цивільних і господарських справах, висновків органів дізнання і досудового слідства та прокурора у кримінальних справах, від вищестоящих судів.

Незалежність суддів при розгляді конкретних справ має забезпечуватися і в самому суді. Непроцесуальний вплив на суддю з боку інших суддів та керівників суду є неприпустимим.

Ніхто не вправі вказувати судді, як слід оцінити ті чи інші обставини справи, примусити його постановити те чи інше судове рішення.

При здійсненні правосуддя судді вирішують усі питання у справі за внутрішнім переконанням і за своєю совістю виходячи при цьому з обставин справи і підпорюючись лише вимогам закону.

Норми цивільно -, кримінально -, господарсько -, адміністративно-процесуального законодавства, що належать до загальних положень, а також регулюють провадження в судових стадіях процесу, закріплюють в тій чи в іншій мірі гарантії незалежності суддів. Усі вони забезпечують рух справи в раніше визначеному законом напрямку, виключають ексцеси, встановлюють процесуальні санкції за невиконання закону і тим самим створюють умови, що дозволяють суддям розглядати й вирішувати справи за внутрішнім переконанням, спираючись тільки на досліджені в суді докази, незалежно від будь-яких впливів.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість судді Огренич І.В. чи складу суду під головуванням цього судді при здійснені провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Фактів обмеження будь-якого учасника цивільної справи № 520/2502/18 у доступі до правосуддя судом також не виявлено.

Додатково звертається увага, що про упередженість судді (суду) може свідчити об`єктивна сукупність фактичних обставин, які б були пов`язані із діями судді (суду), внаслідок яких простежувалися б систематичність у штучному створенні перешкод в реалізації стороною своїх прав.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до частини першої статті 17 якого суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Судова процедура вважається справедливою тільки тоді, коли вона спрямована на забезпечення верховенства права, законності, рівності учасників процесу перед законом і судом, змагальності, гласності та відкритості. Професіоналізм, незалежність та неупередженість суддів є неодмінною гарантією справедливого вирішення судових спорів.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Виходячи з цього цілком очевидно, що ефективність даного інституту пов`язана із застосуванням як національного законодавства, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу, необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі.

Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Матеріали заяви про відвід судді Огренич І.В. таких доказів не містять.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. Theunited kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Перевіркою обставин, пов`язаних із діями судді Огренич І.В. при здійсненні провадження у цивільній справі № 520/2502/18, судом не встановлено фактичних доказів наявності упередженості чи особистої заінтересованості судді, певних прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

При цьому суд враховує думку заявника позивача ОСОБА_1 , однак вирішальними при розгляді питання щодо відводу вважає встановлені фактичні обставини за результатами перевірки.

Приписами частини одинадцятої статті 33 ЦПК України визначено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На цей час судом не встановлено випадків, що унеможливлюють участь судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. у розгляді цивільної справи № 520/2502/18.

Відповідно до частини дев`ятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заявленого відводу суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 33, 40, п. 2 ч. 2 та ч. 4 ст. 44, ст. 185, п. 11 ч. 1 ст. 257, ст. ст. 260, ч. 2 ст. 261, ч. 2 ст. 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_7 про відвід судді Київського районного суду м. Одеси Огренич Ірини Василівни від розгляду цивільної справи № 520/2502/18 - відмовити.

Справу № 520/2502/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди - передати попередньому складу суду для продовження провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Копію ухвали направити учасникам справи до відома.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/fair/sud1512/.

Суддя

Літвінова І. А.