Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1067/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши у порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення (виклику) учасників справи у м. Житомирі

цивільну справу №274/1067/18 за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року, зокрема, ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року, яким стягнуто з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2014 року №б/н у сумі 11 187,11 грн., а також судовий збір у розмірі 231,41 грн.

Просила переглянути заочне рішення, звільнивши її від сплати судового збору. Посилалася на те, що є пенсіонером та одержує мінімальну пенсію, тривалий час хворіла та вимушена була витрачатися на лікування, що поставило її у вкрай складний майновий стан, а тому вона позбавлена можливості оплатити заяву про перегляд заочного рішення за ставкою судового збору, передбаченою чинним законодавством. Також наголошувала на тому, що судовий збір не має сплачуватися й з огляду на те, що вона вважається в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем банківських послуг та відповідно до частини третьої ст.22 даного Закону, на яку йде посилання в п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати», звільняється від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням прав споживачів, а спір виник саме із договору про надання споживчого кредиту. Крім того, приймаючи до уваги, що ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, а тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні позову споживачем.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, а її заява про перегляд заочного рішення була залишена без руху із наданням строку для усунення недоліків. Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суддя виходила із того, що доказів, які б вказували на матеріальне становище ОСОБА_1 , не надано. Мотиви залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху грунтуються на тому, що подання заяви про перегляд заочного рішення з питань стягнення заборгованості за кредитним договором не підпадає під критерії порушення прав споживачів, що викладені в частині першій ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023 ХІІ, а заява про врахування пільг від 03 червня 2020 року заявницею не підписана.

На виконання ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху 03 липня 2020 року до суду надійшла заява підписана ОСОБА_1 30 червня 2020 року про усунення недоліків. У ній наполегливо зазначається про те, що до заяви про врахування пільг щодо звільнення від сплати судових витрат долучені докази та надані документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою від 06 липня 2020 року суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення визнала неподаною та повернула її відповідачу, роз`яснивши, що повернення не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Не погодившись із ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2020 року, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, а провадження у справі закрити. Доводи апеляційної скарги грунтуються на порушенні законності суддею вимог щодо неупередженого розгляду справи, зокрема, порушення правил щодо відводу (самовідводу) судді. Також зазначається, що у поданій до суду заяві про врахування пільг щодо звільнення від сплати судових витрат вона посилалася на те, що є споживачем банківських послуг та на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням її прав, як споживача. Разом із тим, листом Головного Управління Пенсійного Фонду України підтверджуються ті обставини, що за період із 01 квітня по 31 липня 2020 року розмір її пенсії складав: за квітень 2020 року 2 638 грн. (разом із одноразовою грошовою допомогою у сумі 1 000 грн.); за травень та червень 2020 року по 1 638 грн. за кожний місяць; за липень 2020 року 1 712 грн. Тобто, отримана мінімальна пенсія, що є нижчим за прожитковий мінімум, встановлений законом. Зважаючи на такі обставини, оплата судового збору в розмірі 420,40 грн. позбавляла її джерел до існування та порушувала її право на соціальний захист (1 712 420,40 = 1 291,60 грн). За таких обставин, недоступ до правосуддя лише тому, що вона не змогла оплатити судовий збір розцінює як знущання та порушення її права на справедливий суд, до якого вона звернулася за захистом. Вона усунула недоліки та всі вимоги ст.ст.175,177 ЦПК України, як відповідач, виконала.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Визнаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення неподаною та повертаючи її відповідачу, суддя суду першої інстанції виходила із того, що ОСОБА_1 не усунула недоліки, про які вказано в ухвалі про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху, зокрема, не сплатила судовий збір в розмірі 420,40 грн. та не надала доказів, що підтверджують наявність підстав для звільнення її від сплати судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору відповідно до закону.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком судді суду першої інстанції, виходячи із наступних мотивів.

Згідно з частинами шостою та восьмою ст.285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя ст.185 ЦПК України).

Із матеріалів справи слідує та судом установлено, що у червні 2020 року ОСОБА_1 , як відповідач, звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2014 року №б/н у розмірі 11 187,11 грн., із яких: 4 155,72 грн. заборгованість за кредитом, 6 022,48 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 508,91 грн. - штраф (процентна складова). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» урегулювано, що за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення для фізичної особи ставка судового збору встановлена на рівні 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, за загальним правилом станом на червень 2020 року фізичній особі при поданні нею до суду заяви про перегляд заочного рішення належало сплатити судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Статтею 3 Закону України «Про судовий збір» визначено за подання до суду яких заяв судовий збір не справляється, а також ст.5 даного Закону встановлені пільги щодо сплати судового збору. За чинною редакцією даної норми споживачі до переліку не включені, а даний Закон загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.

Водночас, пільги щодо сплати судового збору передбачені ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом, що гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Так, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (частина третя ст.22 закону України «Про захист прав споживачів»).

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У цій нормі не йдеться про звільнення споживачів від сплати судового збору загалом за подання до суду будь-якої інстанції будь-якого з об`єктів справляння судового збору.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів апеляційного суду враховує висновок щодо застосування частини третьої ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», викладений у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року в справі №211/1476/18-ц, та є актуальним з даного питання.

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів. Позов кредитора до споживача про стягнення заборгованості не стосується захисту прав споживача, а навпаки пов`язаний з допущеними споживачем порушеннями умов кредитного договору.

У даній справі має місце звернення Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (кредитора) до ОСОБА_1 (споживача) про стягнення з останньої заборгованості за споживчим кредитним договором. Після ухвалення у справі заочного рішення відповідач ОСОБА_1 звернулася із заявою про його перегляд, а тому при поданні заяви про перегляд заочного рішення у даній справі вона частиною третьою ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» не звільняється від сплату судового збору за подання відповідної заяви, а тлумачення в апеляційній скарзі з цього приводу не грунтуються на положеннях Закону.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 серпня 2018 року (справа №361/1816/17), від 20 березня 2019 року (справа №490/9711/15-ц), від 27 березня 2019 року (справа №756/591/16).

Разом із тим, при вирішенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору, не звернута належна увага на ту обставину, що відповідач 1954 року народження, досягла пенсійного віку та є пенсіонером. Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» приписує за клопотанням сторони вирішувати питання про звільнення її від сплати судового збору та за ознакою майнового стану. У червні 2020 року розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії становив 1 638 грн. Ураховуючи пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою, сплата ОСОБА_1 судового збору в сумі 420,40 грн. призведе до того, що її доходи будуть нижчими, аніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому висновок про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору є передчасним.

Судові процедури повинні бути справедливими. Застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, щоб порушувалася сама сутність права. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявника права звернутися до суду. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізовуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття заяви про перегляд заочного рішення є порушенням права на справедливий судовий захист, а таких моментів слід уникати та їх упереджувати.

Із огляду на вищевикладене, відповідно до ст.379 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду скасовує ухвалу судді суду першої інстанції про визнання заяви про перегляд заочного рішення неподаною та її повернення, оскільки висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а справу направляє до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області для продовження розгляду. Підстави для закриття провадження у справі, передбачені ст.ст.377,255 ЦПК України, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення правил відводу (самовідводу) судді не знаходять свого підтвердження. Так, зокрема, ОСОБА_1 у травні 2018 року направляла до суду першої інстанції заяву про відвід судді Вдовиченко Т.М.

За редакцію ст.40 ЦПК України, чинною на час звернення із заявою про відвід, питання про відвід (самовідвід) судді належало вирішувати суду, який розглядав справу. Суд мав задовольнити відвід, якщо б дійшов висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходив висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішував питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді мало здійснюватися суддею, який не входив до складу суду, що розглядав справу, і визначався у порядку, встановленому частиною першою ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в складі головуючого-судді Вдовиченко Т.М. від 19 липня 2018 року визнано вважати відвід необґрунтованим, справа передана у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, для визначення складу суду для розгляду справи, а провадження у справі було зупинено до вирішення питання про відвід. Ухвалою судді цього ж суду Замеги О.В. від 28 серпня 2018 року в задоволенні заяви про відвід судді Вдовиченко Т.М. відмовлено, виходячи із того, що непогодження ОСОБА_1 із певним рішенням головуючого у справі судді не може слугувати підставою для його відводу, а належних та допустимих доказів упередженості та необ`єктивності судді відповідач не надала.

Отже, заява про відвід судді розглянута з додержанням правил відводу (самовідводу) судді.

Стосовно того, що не розглянутий у даній справі відвід судді, який надійшов до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 30 червня 2020 року, то листом відповідного суду підтверджується, що згідно з журналом вхідної кореспонденції 30 червня 2020 року заява про відвід судді Вдовиченко Т.М. від ОСОБА_1 до суду не надходила (а.с.275 т.3).

Решта доводів апеляційної скарги спростовується викладеним вище та додаткового правового обгрунтування не потребує. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: