П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/1238/19

Номер провадження 22-ц/804/2627/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 червня 2020 року, у складі судді Демочко Д.О., повний текст рішення виготовлений 26 червня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26 червня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2010 року у розмірі 13616,59 грн та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору від 01 листопада 2010 року № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://.privatbank.ua/terms/pages/70, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконав, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 30 квітня 2019 року становить 13616,59 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 284,91 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 9307,08 грн, заборгованості за пенею та комісією 2900,00 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина) та 624,60 грн штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.11.2010 року в розмірі 284,91 грн, судовий збір у розмірі 40,15 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання відповідача повернути кредитні кошти за договором б/н від 01.11.2010 року настали у серпні місяці 2014 року по закінченню строку дії виданої картки.

Суми до стягнення, нараховані позивачем поза строком дії першої картки (з 08/14 року), не охоплюються положеннями укладеного між сторонами кредитного договору, а отже не можуть бути стягнуті з відповідача, як кредитні зобов`язання саме за цим договором.

Суд також дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем платіжної картки взагалі містили умови, зокрема й щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

Суд вважав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися ним самим.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Оскільки, позивач звернувся з позовом до суду 17.12.2019 року, суд дійшов висновку, що він мав правові підстави вимагати стягнення відсотків за користування кредитом за період часу з 17.12.2016 року, але не довше ніж до кінця строку дії картки. Проте, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», наданої позивачем на підставі договору про надання банківських послуг від 01.11.2010 року було видано кредитну картку з терміном дії до 08/14 року. Тобто строки стягнення відсотків не підпадають під строки дії кредитної картки, а отже за висновком суду відсутні правові підстави стягнення відсотків за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення судом застосована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

21 липня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмовлених позовних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку, в іншій частині рішення залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в угоді. З моменту підписання фізичною особою анкети-заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитом договору (умов кредитування).

Суд не звернув уваги на наданий разом із позовною заявою доказ - Довідку про умови кредитування, з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, в якій зазначено базова відсоткова розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені, розмір штрафів при порушенні термінів платежів, розмір комісії, що свідчить про те, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Проте суд безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами та неустойкою необґрунтованими, оскільки вони нібито не встановлені договором.

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд не врахував положення статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до яких надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків та ухвалив рішення в цій частині позову у порушення статті 1048 ЦК України.

Враховуючи наявність в матеріалах справи довідки про умови кредитування, підписаної позичальником, зокрема, з розміром відсоткової ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подав.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01.11.2010 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» до договору та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3100,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8-33).

Як свідчить довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надана позивачем на підставі договору про надання банківських послуг від 01.11.2010 року було видано кредитну картку з терміном дії до 08/14 року з номером НОМЕР_1 .

Розрахунком заборгованості за договором від 01.11.2010 року підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту (а.с.6).

З розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 01.11.2010 року станом на 30.04.2019 року заборгованість становить 13616,59 грн та складається з наступного: 284,00 грн - заборгованість за кредитом; 9307,08 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900,00 грн - нарахована пеня та комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: а саме 500.00 грн - штраф (фіксована частина), 624,60 грн - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правомірність рішення суду в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 284,91 грн сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пенею та комісією і штрафи.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався саме на вказаний вище вид договору, зазначив, що він складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою (далі - Умови та правила) та Тарифів Банку, надав до матеріалів справи витяг з Умов та правил (а.с.10 - 33).

Надана позивачем до матеріалів справи заява позичальника від імені ОСОБА_1 від 01 листопада 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку містить відомості щодо виду платіжної кредитної картки «Універсальна» та розміру кредитного ліміту 1500 грн (а.с.8, 179-180).

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, які викладені, зокрема у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка разом з анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг у ПриватБанку підписана ОСОБА_1 , сторони домовилися, що базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок простроченої заборгованості із розрахунку 360 днів на рік становить 3,0%, строк погашення щомісячних платежів встановлений до 25 числа, що наступає за звітним. Отже, ОСОБА_1 повинен був оплачувати проценти за користування кредитом до 25-го числа кожного місяця в розмірі 3,0 % (а.с. 9).

В межах укладеного кредитного договору № б/н від 01 листопада 2010 року відповідач отримав кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2014 року, № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії останньої до січня 2018 року, що підтверджується довідкою Банку, використовуючи які користувався кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувався за надані послуги (а.с 84).

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що зобов`язання відповідача повернути кредитні кошти у серпні місяці 2014 року по закінченню строку дії виданої картки, та що суми до стягнення, нараховані позивачем поза строком дії першої картки (з 08/14 року), не охоплюються положеннями укладеного між сторонами кредитного договору, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача, як кредитні зобов`язання саме за цим договором, є помилковими, оскільки, за змістом укладеного між сторонами договору від 01 листопада 2010 року, умови якого зафіксовані у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, які підписані відповідачем, не містять строку повернення кредиту (користування ним), тому у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України. Крім того, матеріали справи містять відомості про видачу кредитної картки зі строком дії до січня 2018 року.

Отже, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності поза строком дії першої картки (з 08/14 року)не відповідає фактичним обставинам справи.

Помилковим є і висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості, оскільки, відповідач, підписуючи 01 листопада 2010 року анкету-заяву, також підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки суду про недоведеність укладення між сторонами договору приєднання - є безпідставними.

Факт надання 01 листопада 2010 року в розпорядження відповідачу кредитних коштів в розмірі 500 грн, неодноразового збільшення в період дії договору кредитного ліміту, максимально до 3100 грн з 20 березня 2013 року, а також і зменшення його, підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором та на підтвердження цього розрахунку випискою з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 за цим договором, направлених позивачем до ухвалення судом рішення з метою залучення до матеріалів справи (а.с. 5 - 7, 96 -103).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Слушними є доводи і апеляційної скарги про те, що судом невірно застосована правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в зазначеній справі встановлені інші обставини, ніж у даній справі.

Наведене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12 Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні, включно. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до Банку (а.с. 10 - 33).

Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 3,0 % на місяць, або 36 % річних (3,0 % х 12 міс.), розміру простроченого тіла кредиту та кількості днів у періоді з 01 квітня 2015 року (з часу збільшення відсоткової ставки) по 31 січня 2018 року ( в межах строку дії картки), заборгованість по відсотках за користування кредитом складає 196,61 грн, виходячи з наступної формули розрахунку: Прострочене тіло кредиту х 36 : 100 х кількість днів.

Враховуючи розмір заборгованості за відсотками, якій станом на 01 квітня 2015 року становив 2159,91 грн, та розмір направлених коштів на погашення процентів 670,36 грн (11 стовбець розрахунку), загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, становить 1686,16 грн (2159,91 грн + 196,61 грн - 670,36 грн).

Дійшовши висновку про визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом, виходячи з обумовленого сторонами розміру процентної ставки 36% річних, та не погоджуючись з тим, що Банком проведено розрахунок заборгованості в цій частині з 01 квітня 2015 року виходячи розміру процентної ставки 43,20% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 30 днів пільгового періоду, що додана до анкети-заяви вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 3,0% на місяць на залишок заборгованості (36% річних).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованість нараховані за період з 01 квітня 2015 року із застосуванням ставки у розмірі 43,20 % річних, що більше від обумовленої договором процентної ставки.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 43,20 % не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 36%.

Щодо стягнення пені, комісії та штрафів.

Статтею 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є:

АДРЕСА_1 входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, с. Приазовське Мангушського району Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Тому Банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення штрафів в розмірі 1124,60 грн (500 грн - фіксована частина та 624,60 грн - процентна складова) та пені, комісії в розмірі 2900 грн не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом Банком сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн та при подачі апеляційної скарги - 2881,50 грн (а.с.1, 145).

Оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом задоволені на суму 1971,10 грн (284,94 грн + 1686,16 грн), що становить 14,48 процентів від розміру заявлених вимог (1971,10 грн х 100 : 13616,59 грн), з ОСОБА_1 на користь Банку у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 278,16 грн (1921 грн х 14,48 : 100).

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

Враховуючи розмір задоволених вимог Банку за наслідками розгляду апеляційної скарги, а саме на 12,65 % (1686,16 грн х 100 : 13331,68 грн (позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом), з ОСОБА_1 на користь Банку у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір в розмірі 364,51 грн (2881,50 грн х 12,65 : 100).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 червня 2020 року підлягає скасуванню частково з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення процентів за користування кредитом та відмові у задоволенні позову про стягнення пені, комісії і штрафів.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 листопада 2010 року станом на 30 квітня 2019 року, яка складається з заборгованості за процентами у розмірі 1686 (одна тисяча шістсот вісімдесят шість) гривень 16 копійок.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафів відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 364 (триста шістдесят чотири) гривень 51 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова