Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4384/19
Провадження №: 2/332/343/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді: Марченко Н.В.

За участю секретаря: Литвиненко І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 16 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Актабанк» було укладено Кредитний договір № /Т/972109.

23.03.2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір №2 про відступлення боргів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 17118 грн., з яких: 7292 грн. - заборгованість за основним боргом, 1 грн. - заборгованість за процентами, 7125 грн. - заборгованість за комісією, 2700 грн. - штрафи, пені. У зв`язку із тим, що зобов`язання відповідач не виконала позивач просить стягнути зазначену суму боргу та понесені судові витрати.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Так, відповідач вважає незаконними вимоги позивача про стягнення комісії з обслуговування кредиту, посилаючись на нікчемність відповідних положень кредитного договору. Щодо стягнення штрафу і пені відповідач вважає це подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення, що також є незаконним. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності як до основної вимоги, так і до додаткової, адже останній платіж нею був здійснений у 2016 році, а із позовом позивач звернувся лише 25.11.2019 року, чим пропустив строк позовної давності.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду Заводським районним судом м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на 04.02.2020 року.

У судове засідання представник позивача Ткаченко М.М. не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просить розглянути справу без участі відповідача, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

16 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Актабанк» було укладено Кредитний договір № /Т/972109 на суму 10500 грн., з процентною ставкою 0,01 % річних (а.с. 4-5).

23.03.2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір №2 про відступлення боргів, відповідно до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених Договором, права вимоги Банку до позичальникові заставодавців та поручителів Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитним договором, договором поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно Додатку № 1до цього Договору (а.с. 19-20).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором в сумі 17118 грн., з яких: 7292 грн. - заборгованість за основним боргом, 1 грн. - заборгованість за процентами, 7125 грн. - заборгованість за комісією, 2700 грн. - штрафи, пені (а.с. 21).

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 як до боржника, що не виконала кредитні зобов`язання, є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів, суму яких відповідач не оскаржує.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо незаконності стягнення з неї на користь банку комісії за обслуговування кредитного договору.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 27.11.2019 року, справа № 522/18855/16, провадження № 61-10934св19.

Виходячи з викладеного, положення кредитного договору, які встановлюють обов`язок відповідача по сплаті комісії за надання кредитних коштів (п. 2.1.2 Кредитного договору) та комісії за супроводження кредиту (п. 2.1.3 Кредитного договору) є такими, що не відповідають положенням Порядку надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а отже їх нарахування банком є безпідставним, та їх стягнення з відповідача є незаконним.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача про незаконність стягнення штрафу та пені як подвійного стягнення, адже відповідно до статті 5 Кредитного договору № /Т/972109 у разі прострочення Позичальником строків щомісячного платежу, Позичальник має сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частку. Даним договором не передбачена інша відповідальність Позичальника за будь-яке порушення у вигляді сплати пені та не зазначений її розмір, а отже нарахування в сумі 2700 грн. - це є штраф за прострочення 18 щомісячних платежів.

Заперечуючи проти позову, відповідач просить суд застосувати позовну давність як до основної вимоги, так і до додаткової, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Однак суд не погоджується із доводами про сплив позовної давності, адже пунктом 5.3 Кредитного договору № /Т/972109 встановлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавстві, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З урахуванням того, що відповідач, поставивши власний підпис під умовами Кредитного договору № /Т/972109, тим самим погодилась із збільшенням строку позовної давності і ці умови нею не оскаржені та не скасовані в судовому порядку, відповідно даний договір в цій частині є обов`язковим.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № /Т/972109 у розмірі 9993 грн., що складає 58,38 % від заявлених позовних вимог, із яких: 7292 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1 грн. - заборгованість за процентами, 2700 грн. - штраф.

На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 1121,48 грн. - 58,38 % від сплаченого судового збору за подання позову.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул.. Симона Петлюри, 30, Реквізити ІВАN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк» суму заборгованості за кредитним договором № /Т/972109 від 16 липня 2013 року в розмірі 9993 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн., з яких: 7292 (сім тисяч двісті дев`яносто дві) грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1 (одна) грн. - заборгованість за процентами, 2700 (дві тисячі сімсот) грн. - штраф та судовий збір у сумі 1121,48 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Суддя Н.В. Марченко