Справа № 544/1163/19
№ 2/544/309/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участю секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 05.05.2011 з ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зобов`язання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інших витрат відповідно до умов договору. У зв`язку із порушенням умов договору станом на 26.08.2019 за відповідачем наявна заборгованість за картковим рахунком в сумі 18909 грн. 78 коп., яка складається з наступного: 7087,81 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2412,56 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8032,75 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500 грн. штраф (фіксована частина); 876,66 грн. штраф (процентна складова), які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача.

Також, в окремо поданому відзиві від 09.07.2020 відповідач зазначила, що вказану заборгованість, пред`явлену позивачем не визнає і має намір її оспорювати, а тому просить відмовити у позові, виходячи з наступного. Належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі, проте банк не повідомляв про підвищення відсоткової ставки. Оскільки, кредитним договором передбачена можливість підвищення банком відсоткової ставки тільки за письмовою згодою позичальника. Вважає, що позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 651 та ст. 654 ЦК України без її згоди змінив істотні умови договору. Вказує, що так звані анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг, без конкретизації умов кредитування є недостатнім документом у розумінні цивільного законодавства, що дає правову невизначеність укладеного кредитного договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком, Витяг з Тарифів та Витягом з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також зазначає, що у розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, не містяться суми оплати нею платежів по кредитному договору, але дана обставина є суттєвою, оскільки вона впливає на суму стягуваної заборгованості і не була врахована судом під час винесенні рішення, оскільки не була присутньою у судовому засіданні і була позбавлена можливості надавати докази у справі. Пояснює, що Умови та Правила, якими банк керується при видачі кредитів, вона не бачила та не підписувала їх; не знайома з умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Вважає, що роздруківка із сайту банку належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може постійно вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року(пров.№6-16цс15). Зазначає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору, АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У зв`язку з вищевикладеним, просить відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з його безпідставністю.

Представник позивача у відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначив, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладений договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник був ознайомлений, про що свідчить підпис у заяві. Зазначає, що на підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок-ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який він вказав. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Зазначає, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг; заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Надав виписку з карткового рахунку та зазначив що, там чітко прослідковується те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, на думку представника, є належним та допустимим доказом по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначальсь. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, представник позивача дійшов висновку, що правовідносини між сторонами тривають і належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання представник пояснює, що наявні в матеріалах справи фото клієнта з карткою та виписка по картрахунку є підтвенрдженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт. Вказує, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що є суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості.Зазначає, що заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходила, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору.Крім цього, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Представник позивача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 05.05.2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна» (т.1 а.с.12). У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які їй надані в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна»,55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.13-28).

Відповідно до поданої до позовної заяви довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», сторони визначили всі істотні умови договору кредиту, у якому передбачили базову процентну ставу в розмірі 2,5%, строки щомісячних платежів, пеню та штрафи за несвоєчасне погашення суми заборгованості. Вказана вище анкета-заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» підписані відповідачем.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 26.08.2019 становить 18 909, 78 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 7087,81 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту- 2412,56 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання 8032,75 грн., штрафу (фіксованої частини), штрафу (процентної складової) 876,66 грн. (т.1 а.с.5-11).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню та штрафи.

Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05.05.2011 у вигляді анкети-заяви та довідки про умови кредитування, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), тому вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2412, 56 грн не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є такими, що ґрунтуються на законі та договорі (анкеті-заяві). При цьому вирішуючи питання щодо розміру такої заборгованості (тіла кредиту) суд уважає, що її розмір становить 5300 грн. Саме такий розмір кредиту був наданий позичальнику ОСОБА_1 31.01.2017 шляхом зміни кредитного ліміту на виконання умов кредитного договору, що підтверджено довідкою про зміну умов кредитування (т.1 а.с.248, т.2 а.с.5), а також отримання кредиту саме у такому розмірі не заперечується і відповідачкою. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання позичальнику кредиту у розмірі 7087,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту, позивачем суду не надано. Крім того підписана сторонами анкета-заява від 05.05.2011 та довідка про умови кредитування не містить в собі умов про те, що банк має право збільшувати розмір тіла кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (за відсутності на ньому підпису позичальника) не може вважатися складовою частиною укладеного кредитного договору.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правових позиціях у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та постанові від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1374цс17.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за несвоєчасе погашення заборгованості, клієнт сплачує банку пеню.

У той самий час, згідно вищевказаної Довідки, сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, більш ніж на 30 днів, при цьому позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для одночасного стягнення пені та штрафу за порушення грошового зобов`язання, тобто подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 8032,75 грн., слід відмовити, а стягнути лише 265 грн штрафу (процентна складова з урахуванням зміненого тіла кредиту, станом на 31.01.2017) та 500 грн (фіксована частина).

Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 5300 грн. - заборгованість по кредиту, 265 грн - штрафу (процентна складова) та 500 грн (фіксована частина). Всього сума до стягнення складає 6065 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з указаних вище підстав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 538,41 грн. з розрахунку: 5300 грн х 1921 грн / 18 909, 78 грн. = 538,41 грн.

Керуючись ст.6-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором в сумі 6065 (шість тисяч шістдесят п`ять) гривень, а також стягнути судовий збір у сумі 538 (пятсот тридцять вісім) гривень 41 копійку, а всього стягнути 6603(шість тисяч шістсот три) гривні 41 копійку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Головуюча - О.О. Сайко