Справа № 405/2090/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Шевченко І.М.

за участю секретаря Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним правочину в частині, з моменту його укладення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ПАТ «Ідея Банк» в якому просила визнати недійсною, з моменту укладення, умову кредитного договору № Р24.00410.003793833 від 23.03.2018 року передбачену пунктом 6.1, в частині визначення плати за обслуговування кредиту розрахованої в колонці № 7.4 графіку щомісячних платежів, на загальну суму 69 613, 03 грн., стягнути з ПАТ «Ідея Банк» на свою користь 5 000 гривень, як судових витрат за надання професійної правничої допомоги, а також судові витрати по справі.

Позов мотивує тим, що 23.03.2018 року вона уклала кредитний договір № Р24.00410.003793833 з ПАТ «Ідея Банк». Згідно умов п.п.1.1 вказаного договору банк у день підписання договору надав їй кредитні грошові кошти (на поточні потреби) в сумі 97 750,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж. Відповідно до п.п.1.3 договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. Підпунктом 1.4 договору визначено, що за обслуговування кредиту банком стягується плата, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів України, в Контакт-Центрі, шляхом направлення СМС повідомлень щодо суми платежу та цим договором щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірах, визначеному згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Пунктом 6.1 кредитного договору визначено графік платежів, в якому, окрім іншого, в стовпчику «Платежі за додаткові та супутні послуги» та «Плата за обслуговування» за обслуговування кредиту передбачено кошти в сумі 69 613,02 грн., що фактично складає 71% від суми отриманого тіла кредиту.

Вважає, що банком у вказаному договорі неправомірно та протиправно визначено завищену суму плати за обслуговування кредиту (визначена в сумі 3 644,32 грн. на місяць із прогресією спадання), яка в два рази перевищує плату відсотків за користування кредитом (сума визначена в розмірі 1 245,31 грн. на перший місяць із прогресією спадання) та суму погашення тіла кредиту (визначено сталу суму в розмірі 564,84 грн. на місяць із прогресією збільшення), що порушує вимоги кредитування та майнові права позивача.

Зазначає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, а отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію їй надаються. При цьому відповідач нараховував, а вона сплатила комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за її рахунок, що на її думку є незаконним.

Посилаючись на викладене та норми діючого законодавства, вважає, що є всі законні підстави для визнання правочину, як оспорюваного в частині, недійсним з моменту його укладення.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов.

08.05.2020 року відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому зокрема зазначено, що з врахуванням тієї обставини, що позивач під час укладення договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, тому посилаючись на норми чинного законодавства просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 28.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

В судове засідання призначене на 18.12.2020 року сторони не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представником відповідача у відзиві наданому до суду 08.05.2020 року зазначено про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 23.03.2018 року позивач уклала кредитний договір № Р24.00410.003793833 з ПАТ «Ідея Банк».

Згідно умов п.п.1.1 вказаного договору банк у день підписання договору надав позивачу кредитні грошові кошти (на поточні потреби) в сумі 97 750,00 грн. включаючи витрати на страховий платіж.

Відповідно до п.п.1.3 договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту.

Підпунктом 1.4 вказаного договору також визначено, що за обслуговування кредиту відповідачем стягуються з позивача кошти, що включають в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів України, в Контакт-Центрі, шляхом направлення СМС повідомлень щодо суми платежу та цим договором щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позивача із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірах, визначеному згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно п.п.1.7 договору відповідач відкрив банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг 2620_Стартовий _ПР, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Пунктом 2 вказаного договору визначено порядок повернення заборгованості та порядок розрахунків.

Так, підпунктом 2.1 договору позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 23 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзакційний рахунок № НОМЕР_2 в банку. МФО 336310, з якого здійснюється погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1). для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2). для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3). для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1. цього договору; 4). для погашення іншої заборгованості (в дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Підпунктом 2.2 договору визначено, що погашення простроченої заборгованості за договором (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання відповідачем з транзакційного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на рахунок обліку заборгованості. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості визначені графіком щомісячних платежів.

Термін внесення платежу за договором для погашення заборгованості, повинен відповідати терміну щомісячного платежу, передбаченого графіком щомісячних платежів. Щомісячний платіж, внесений не в термін, передбачений графіком щомісячних платежів та/або в більшій сумі зараховуються в оплату щомісячних платежів в термін, визначений таким графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку відповідача та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно графіку та в черговості погашення заборгованості, визначеній п.2.1 договору. За умови отримання відповідної письмової заяви від позичальника про часткове дострокове погашення кредиту банк здійснює відповідне коригування кредитних зобов`язань у бік їх зменшення та надає позичальнику новий графік щомісячних платежів.

Підпунктом 2.4 вказаного договору визначено, що з укладенням цього договору позичальник доручив банку здійснювати договірне списання банком з будь яких рахунків позичальника в ПАТ «ІдеяБанк» грошових коштів, в розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені. Таке договірне списання здійснюється банком на підставі договору будь яку кількість раз в тому числі позичальник доручив банку без додаткового погодження з ним здійснювати договірне списання коштів з будь якого рахунку позичальника в іншій валюті (у випадку відсутності або недостатності у позичальника коштів у валюті необхідний для оплати зобов`язання за договором) і доручив самостійно продати за рахунок таких коштів валюту, необхідну для виконання зобов`язань, на міжбанківському валютному ринку України за курсом, що визначається на дату такого списання, на що позичальник уповноважив банк шляхом підписання договору. При цьому всі витрати, пов`язані з продажем коштів у валюту відповідного зобов`язання, включаючи (але не виключно) комісії (згідно діючих тарифів) обов`язкові платежі до бюджету та позабюджетних фондів за операції купівлі продажу валют та всі інші витрати (в тому числі обов`язкові в силу закону) покладаються на позичальника та утримуються банком чи списуються в порядку договірного списання. Позичальник підписанням договору надав право банку утримати комісійну винагороду в гривнях з коштів, отриманих від продажу іноземної валюти або банківських металів, без зарахування цієї комісійної винагороди на поточний рахунок позичальника в національній валюті. При цьому позичальник доручив банку оформити заявку на продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України від свого імені. У випадку невиконання позичальником зобов`язань в повному розмірі, банк має право звернути стягнення та реалізувати майно позичальника для погашення заборгованості.

Підпунктом 2.5 договору визначено, що нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених договором. Банк може припинити нарахування процентів та/або плати за обслуговування кредитної заборгованості з моменту звернення банку із заявою до:

- Суду (в тому числі третейського) із вимогою про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати за цим Договором платежів, або

- Нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно, для дострокового погашення за його рахунок суми кредиту, сплати процентів та інших сум належних до сплати за договором.

У випадку, якщо судом буде ухвалено рішення не на користь банку (в задоволенні позову буде відмовлено повністю або частково), позовну заяву банку залишено без розгляду, або за відмови нотаріуса у зверненні стягнення на заставлене майно, банк відновлює нарахування процентів та інших платежів з дати припинення нарахування. Припинення нарахування процентів та інших належних до сплати за договором платежів відбувається також після повного повернення кредиту та в інших випадках, передбачених законодавством України. Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту, базою для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості є початкова сума кредиту. Графік щомісячних платежів позичальника за договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною договору. У разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту: 1). термін повернення кредиту вважається таким, що настав, та 2). банк вправі, але не зобов`язаний нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту. 3). позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафу, пені) та відшкодувати завдані Банку збитки.

Згідно умов кредитного договору, в розділі 3, узгодженні права, обов`язки та відповідальність позивача.

Так, підпунктами 3.1.1 - 3.1.4 пункту 3.1 Розділу 3 вказаного договору, визначено основні обов`язки позивача, а саме: отримати та використати кредит на визначені у даному договорі цілі; негайно повідомляти банк у письмовій формі про зміну адреси, номери контактних телефонів і про інші обставини, які можуть вплинути на виконання зобов`язань за договором; повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку - протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання такої вимоги, здійснювати підтвердження свого фінансового стану, надавати Банку відповідні оригінали та/або копії документів про доходи.

Підпунктами 3.2.1 - 3.2.4 пункту 3.2 Розділу 3 договору, визначено, що позивач має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку: надання інформації, про заборгованість за договором та суму його погашення.

Розділом 6 Договору визначено Графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 6.1 Договору визначено щомісячні внески, які відображені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачуються на транзакцій ний рахунок НОМЕР_2 .

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним принципом цивільного законодавства визначеним у статті 3 Цивільного кодексу України, є неприпустимість позбавлення прав власності, свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Диспозицією статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої права вільно на власний розсуд.

Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вказана стаття законну не визначає обов`язки позичальника повертати кошти нараховані за обслуговування кредиту, оскільки вказані нарахування виходять за межі кредитування та не можуть регулюватись нормами кредитування, оскільки нараховані кошти в рахунок банківського обслуговування не є пов`язаними з кредитними зобов`язаннями та не встановлюють правових наслідків щодо кредитних зобов`язань.

Згідно з частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції яка діяла на час виникнення правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Статтею 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Вказаної правової позиції дійшов ВСУ у справі № 6-1746цс16.

Несправедливими є положення договору, які містять умови про зміну у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Такий висновок зробив ВС України в постанові № 522/18855/16 від 27.11.2019 року.

Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» 1734-VIII від 15.11.2016 (діючого на дату виникнення правовідносин) визначено, що забороняється у будь який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону (ч.3 ст. 12 Закону). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.3 ст. 12 Закону).

Обов`язок сплачувати надмірну ставку за обслуговування кредитного договору, яка перевищує ставку по відшкодуванню тіла кредиту та процентної ставки за користування кредитом за послуги, які фактично не надавались, є порушенням Закону України «Про споживче кредитування» та вказує на невідповідність вказаної умови договору вимогам ст.203 ЦК України.

У ст. 216 ЦК визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з підпунктом 1.4 договору визначено, що за обслуговування кредиту банком стягується плата, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів України, в Контакт-Центрі, шляхом направлення СМС повідомлень щодо суми платежу та цим договором щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірах, визначеному згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 6.1 кредитного договору визначено графік платежів в якому окрім іншого в стовпчику «Платежі за додаткові та супутні послуги» та «плата за обслуговування» за обслуговування кредиту передбачено кошти в сумі 69 613, 02 грн., що фактично складає 71% від суми отриманого тіла кредиту.

Тобто, оспорюваним пунктом 6.1 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим.

Отже, відповідно до ст.ст. 215, 217 ЦК України є підстави для визнання недійсним правочину в частині визначення зобов`язань щодо сплати коштів за обслуговування кредиту, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203, 207 ЦК України.

Крім того, позивачем понесені витрати за надання юридичної допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що 23.01.2020 року між позивачем та адвокатом Поповичем П.О. укладено договір про надання правничої допомоги. За умовами договору сума гонорару становить 5 000 грн. Згідно наданих квитанцій серії 0.0..1, 0.0..1 на підставі вказаного договору від 23.01.2020 року позивачем сплачено кошти в сумі 5 000 грн.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 202, 203, 207, 213, 215-217, 388, 526, 545, 635, 637, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 11, 18 ЗУ «Про права споживачів», ст. ст. 3, 4, 5, 43, 49, 60, 62, 64, 84, 174-177 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним правочину в частині, з моменту його укладення задовольнити.

Визнати недійсною, з моменту укладення, умову кредитного договору №Р24.00410.003793833 від 23.03.2018 року передбачену пунктом 6.1, в частині визначення плати за обслуговування кредиту розрахованої в колонці №7.4 графіку щомісячних платежів, на загальну суму 69 613, 03 грн.

Стягнути з ПАТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 5 000 гривень, за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ПАТ «Ідея Банк» на користь держави судові витрати по справі в сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», , місце знаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко