Провадження № 22-ц/801/1476/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 рокуСправа № 127/29939/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Ан О. В. у м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-

в с т а н о в и в :

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 та просила визнати його батьком ОСОБА_3 і стягнути аліменти з нього на утримання дитини в розмірі 1/3 частки доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивований тим, після знайомства з відповідачем, яке переросло в більш близькі, інтимні стосунки ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . На даний час дитина проживає разом із матір`ю. Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання доньки, з часу фактичного припинення сімейних відносин, матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року позов задоволено: визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 04.11.2019 до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 226 грн 20 коп. судових витрат.

Не погодившись із ухваленим по справі рішенням, 17 липня 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Додаткове рішення не оскаржується.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають у тому, що постановляючи рішення суд першої інстанції не встановив наявність запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень, також не перевірив наявності заяви матері про походження дитини, що б мало передувати судовому рішенню про визнання його батьком. Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів проживання дитини з матір`ю. Зауважує, що при визначенні розміру аліментів суд керувався припущеннями щодо його доходу, не врахував його матеріальний стан, а також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо здоров`я та матеріального становища дитини. Вважає, що суд, неправомірно розглянув справу без його участі, позбавив його права взяти участь у судовому засіданні та надати пояснення безпосередньо у суді: розгляд справи по суті був призначений через 20 хвилин після закриття підготовчого засідання. Одночасно зазначає, що він знає про свій обов`язок піклуватися та утримувати свою доньку, однак не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі - 1/3 від всіх видів доходу (заробітку), тому просить у разі залишенні без змін судового рішення в частині визнання його батьком визначити аліменти в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу).

07 серпня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона звертає увагу, що ОСОБА_2 , подаючи до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, допускав вірогідність встановлення його батьком ОСОБА_3 . До відзиву долучена довідка Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання доньки - ОСОБА_3 станом на 31.07.2020 року. Відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Литвиненко О. О., які брали участь в засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. Також слід наголосити, що відповідач визнав ту обставину, що запис про батька в свідоцтві про народження дитини зроблений ні підставі заяви матері відповідно до ст. 135 СК України. Представник ОСОБА_1 адвокат Олійник А. М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження якої матір`ю записана ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_5 (на 7 а.с.). Сторони не заперечують, що запис про батька здійснений на підставі заяви матері в порядку статті 135 СК України;

-Згідно Висновку експерта № 203 від 05.05.2020 ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 . Ймовірність даної події складає 99,99 % (а.с. 87-101).

-ОСОБА_3 станом на 31.07.2020. року проживає біля матері ОСОБА_1 згідно паспорту серії НОМЕР_1 та довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 33421 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с., 5, 169);

-згідно довідки УКЗ ГУНП в Херсонській області від 10.12.2019 року посадовий оклад за займаною посадою ОСОБА_2 становить 2 500 грн.(а. с. 30).

Між сторонами виник спір з приводу визнання батьківства та стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 статті 128 Сімейного кодексу України, визнання батьківства за рішенням суду можливе за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, та якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та не витребував у сторін актовий запис про народження дитини. Пороте в судовому засіданні апеляційного суду відповідач визнав той факт, що запис про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_3 зроблений на підставі заяви матері згідно статті 135 СК України, відтак ця обставина не потребує доказування.

Апеляційна скарга не містить доводів у спростування висновку експерта № 203 від 05.05.2020 року (а.с. 87-101), згідно якого ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ймовірність даної події складає 99,99 % .

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання відповідача батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірно встановив характер спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині, тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно розміру аліментів, що підлягають до стягнення, слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст. 160 СК України). Відповідач не заперечував в суді першої інстанції, що дитина проживає з матір`ю, будь-яких інших відомостей, які б свідчили, що дитина не перебуває на утриманні матері, матеріали справи не містять, а твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачка працює за кордоном, а дитина проживає в Україні з її батьками, - по-перше, не підтверджені документально, по-друге, навіть якщо позивачка працює за кордоном, це не спростовує факту перебування малолітньої дитини на її утриманні.

Установивши, що малолітня дитина перебуває на утриманні матері, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову, з урахуванням факту встановлення батьківства.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення розміру аліментів у розмірі 1/3 частки доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. суд першої інстанції не навів мотивів такого рішення та не в достатній мірі врахував матеріальний стан ОСОБА_2 .

Твердження суду першої інстанції про заробітну плату відповідача, яка може складатись з надбавок та премій, і твердження про не можливість державного реєстру речових прав на нерухоме майно відобразити наявність майнових прав, набутих до 01.01.2013 року, - є лише припущенням суд, що не допускається.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд першої інстанції не навів достатніх мотивів визначення розміру аліментів в 1/3 частці від всіх видів заробітку відповідача, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначеного розміру аліментів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня 2019року встановлений у розмірі 2 027 гривень, з 1 липня 2118 гривень, з 1 грудня 2 218 гривень.

Отже апеляційний суд приходить до висновку про підставність доводів апеляційної скарги в частині розміру визначених судом аліментів, рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити та визначити розмір аліментів, з урахуванням матеріального становища ОСОБА_2 , потреб дитини, можливості отримувати утримання від обох батьків, та з урахуванням найкращих інтересів дитини, - у розмірі ј частки усіх видів його заробітку, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 04.11.2019 до досягнення дитиною повноліття.

Твердження відповідача, що судом не дотримані вимоги статті 128 ЦПК України щодо завчасного повідомлення його про розгляд справи по суті, - є підставними.

Відповідно до ч. 5 статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вінницького міського суду від 19.05.2020 року (а.с. 106) було відновлено провадження у справі та призначено розгляд на 15.06.2020 року об 1 1год. 15.06.2020 року було оголошено перерву в судовому засіданні до 23.06.0202 року до 12 год. в зв`язку з тим, що відповідач не з`явився, а його клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку було відхиллено через неможливість Херсонського міського суду забезпечити відеоконференцзв`язок (а.с. 114, 116). Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про проведення судового засідання, призначеного на 23.06.2020 року на 12 год в режимі відеоконференції (ухвала від 18.06.2020 року на а.с. 124). Ухвалою Вінницького міського суду від 23.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на23.06.2020 року на 12 год. 20 хв., тобто через 20 хвилин після закриття підготовчого провадження у справі.

Відтак, суд першої інстанції дійсно порушив вимоги процесуального законодавства про своєчасне повідомлення відповідача про день та час судового розгляду, що є порушенням однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства гласності та відкритості судового процесу (п.3 ч. 2 ст. 2, ст8 ЦПК України). Тому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на недопустимість допущення тиках порушень в подальшому. Разом з тим, з урахуванням обставин справи, це не є таким порушенням, яке тягне за собою скасування рішення в цілому.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про встановлення батьківства та в цій частині рішення слід залишити без змін, а в частині визначення розміру стягуваних аліментів рішення підлягає зміні з викладених вище підстав як таке, що постановлене без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року в частині розміру аліментів, що підлягають до стягнення, змінити: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 04.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук

Повне судове рішення складено 21 серпня 2020 року