справа № 631/1398/16-ц
номер провадження 2/631/23/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі головуючого судді Трояновської Т. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївської Т. М. про встановлення факту родинних відносин, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, визнання частково недійсними свідоцтв про права власності на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївської Т. М., в якій просить встановити факт родинних відносин між позивачем та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 дідом ОСОБА_3 , покійною матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, виданого 19 грудня 2011 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т.М., зареєстроване в реєстрі за № 2444; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, виданого 13 вересня 2014 року, державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т.М., зареєстроване в реєстрі за № 1269; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 20 квітня 2016 року, державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. та визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

27 серпня 2020 року на електронну адресу Нововодолазького району Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, що була зареєстрована за вхідним номером ЕП-1544/20вх., в якій заявник просить винести ухвалу, якою заборонити відповідачу ОСОБА_2 та іншим особам, діючим на підставі наданих відповідачем повноважень, вчиняти певні дії щодо спірного нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на даний час зареєстрований як власність за відповідачем ОСОБА_2 : передачу в оренду, дарування, міну, купівлю-продаж, обмін, передачу в іпотеку та заставу.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач посилається на те, що на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВС № 026743, зареєстрованого в реєстрі за № 354 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 має можливість розпоряджатись на свій розсуд даним нерухомим спірним майном до закінчення розгляду справи по суті, що підтверджується її наміром переоформити спірний житловий будинок, як власність на свого сина.

Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову,виходить з наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що вона була подана після подання позовної заяви до суду.

Статтею 151 Цивільного процесуального кодексу України чітко визначені вимоги, що пред`являються до форми та змісту заяви про забезпечення позову.

Ознайомившись зі змістом заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суддею встановлено, що вона не відповідає вимогам, встановленим положеннями вищевказаної норми права.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Проте, ОСОБА_1 у своїй заяві не зазначає захід забезпечення позову тапричини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов (тобто об`єктивні обставини, що мають реальну загрозу невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову) та ніяким чином не обґрунтовує необхідності його застосування. Доказів того, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження вищевказаного майна, або чинити перешкоди у виконанні рішення судуматеріали заяви про забезпечення позову не містять.

Відповідно пункту 5 частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Однак, дослідивши подану 27 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що дана заява не містить ціни позову про забезпечення якого позивач просить у своїй заяві, та не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення як того вимагає пункт 6 частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно частин 1 та 6 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Разом із тим, як зазначалось вище у порушенні зазначених вимог заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Також, в порушення приписів частини 5 статті 151 Цивільного процесуального кодексу Українидо заяви про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку.

Підпунктом 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями абзацу 3 статті 7 Закону України № 294-ІХ від 14 листопада 2019 року «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 1 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2102 гривня.

Таким чином, при подачі до суду заяви про забезпечення позову заявнику слід надати докази сплати судового збору за подачу відповідної заяви у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Приписами частини 9 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

При цьому, заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки, повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову подана без додержання вимог, передбачених статтею 151 Цивільного процесуального кодексу України, суддя прийшов до висновку про необхідність повернення вказаної заяви з вищезазначених підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 151, 153, 260, 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 разом із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська