____________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-з/947/281/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

06.02.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

суддя Літвінова І.А. (головуючий),

розглянувши в порядку письмового провадження заяву зі сторони позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Пред`явлений до ОСОБА_2 позов позивач просить забезпечити шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії щодо відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який за вказівкою позивача належить ОСОБА_2 .

Заява аргументована тим, що в листопаді 2019 року Київським районним судом м. Одеси було відкрито провадження у цивільній справі № 947/25880/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за яким позивач просить визнати недійсним договір, укладений сторонами 24.07.2013 року про дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На цей час ОСОБА_1 вказаний договір просить визнати недійсним. З метою забезпечення позову позивач просить накласти арешт на спірне майно та заборонити вчиняти дії щодо відчудження цього майна. Необхідність вжиття таких заходів позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 відмовляється переоформлювати спірний будинок на сина сторін, на даний час має нового чоловіка, а син сторін ОСОБА_3 проживає у м. Києві. Позивач вважає, що дружина під впливом нового чоловіка може відчужити подаровані позивачем спільним дітям об`єкти нерухомості, одним з яких є спірний будинок. Позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення, у разі його ухвалення на користь позивача та вплинути на права спільних дітей позивача та відповідача.

У відповідності до частини першої статті153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, в ході розгляду заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї заяви, виходячи з наступного.

За приписами частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Між тим, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_3 не навів ґрунтовних підстав для застосування таких заходів, не надав належних та допустимих доказів, яки б мали підтвердити, що відповідач вживає заходи, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна. Відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, що в свою чергу не обмежує позивача в праві звернутись з обґрунтованою заявою про забезпечення позову до суду протягом розгляду цивільної справи, з урахуванням положень частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім іншого, в ході розгляду заяви судом встановлено, що з наданої позивачем інформації не можливо встановити, кому на час звернення до суду з заявою про забезпечення позову належить спірний будинок, на який позивач просить накласти арешт.

В матеріалах цивільної справи наявна тільки копія договору дарування датована 24.07.2013 роком. Актуальна інформація (витяг з реєстру нерухомого майна, тощо) позивачем не надана.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, приймаючи до уваги, що викладені обставини у заяві про забезпечення позову не є доведеними, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 84, 149-154,157, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви (провадження № 2-з/947/281/20 у цивільній справі № 947/25880/19) зі сторони позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку недійсним - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у задоволенні цієї заяви не позбавляє його права повторно звернутись з заявою про забезпечення позову у встановленому законом порядку на будь-якій стадії судового процесу у цивільній справі № 947/25880/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Суддя

Літвінова І. А.