Справа № 465/1638/19 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/3300/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Елліко» - адвоката Вовк Уляни Ярославівни на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елліко» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Елліко» звернулося до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків в розмірі 17150 грн..

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що є власником квартир АДРЕСА_1 , нежитлових приміщень від 2-3 до 2-6, розташованих за цією адресою. Фактично, був позбавлений можливості користуватись таким майном, оскільки відповідачі самовільно використовували його у своїй господарській діяльності, однак жодних договорів між ними не укладалось. Відповідачі, будучи засновниками ТОВ «Студія Лева» та не будучи власником вищевказаного нерухомого майна незаконно використовували його у своїй діяльності, і лише постановою Верховного Суду від 18.04.2018р. було зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ТВО «Елліко» нежитловими приміщеннями першого поверху від 2-3 до 2-6, квартирами № 3, № АДРЕСА_2 , 3 36 та №4, розташованих за адресою АДРЕСА_3 . З метою відновлення порушеного права, виконання судового рішення та для належного утримання позивач склав перелік майна відповідачів та організував роботи з його транспортування за адресами проживання останніх. Відповідно до даного листа, загалом з будинку АДРЕСА_3 було вивезено 66 коробок для книг та 63 великих коробок речей. Витрати, пов`язані з вивезенням та транспортуванням такого майна становлять 17 150 грн. Дану суму вважає шкодою, яка завдана протиправною діяльністю відповідачів і тому, просить стягнути таку суму солідарно з відповідачів в примусовому порядку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.04.2019р. цивільна справа з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України направлена до Личаківського районного суду м. Львова.

Оскаржуваним рішенням в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Елліко» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків - відмовлено.(а.с.112-114)

Дане рішення оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Елліко» - адвокат Вовк У.Я..

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним дослідженням і оцінкою доказів.

Вважає, що судом вірно зазначено про позадоговірний характер правовідносин, однак не взято до уваги наданий доказ, а саме: договір перевезення та розрахунки за надані послуги. Зазначає, що відсутність розрахункового документа за надані послуги, не є підставою для звільнення відповідачів від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат відповідно до ст.22 ЦК України.(а.с.118-122)

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить здійснити кваліфікацію доказів і надати свої висновки по кожному аргументу. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Елліко», суд першої інстанції виходив з того, що позивач в супереч ст..12,81 ЦПК України, не довів факт заподіяння шкоди за участю відповідачів та розмір такої.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018р. (справа № 461/6411/16-ц) встановлено, що ТОВ Елліко» є добросовісним набувачем нежитлових приміщень від 2-3 до 2-6 та квартир АДРЕСА_4 № 3, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 б, 4, АДРЕСА_3 у зв`язку з цим, цією ж постановою зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Елліко» нежитловим приміщенням першого поверху від 2-3 до 2-6 загальною площею 42,1 кв.м. по АДРЕСА_3 ; квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 б, 4 АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у : господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не показуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, позивачем в обгрунтування позовних вимог надано до суду дві копії договорів оренди, які укладені між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 від 14.03.2012р. та між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 від 14.06.2018р.(а.с.29-30, 87-88), які підтверджують незаконність використання спірного майна відповідачами.

Разом з тим, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було подано жодних доказів щодо наявності підстав для відшкодування збитків другим із відповідачів ОСОБА_2 , які могли б бути правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Судом вірно встановлено, що характер спірних правовідносин є позадоговірним, і такі регулюються Главою 82 Підрозділу 2 Розділу III Книги П`ятої ЦК України.

Частинами 1-3 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ст. 1166 ЦК України. Згідно із зазначеною нормою обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

За змістом роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, саме на позивача покладається обов`язок доведення суду за допомогою належних та допустимих доказів факту наявності шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту заподіяння шкоди та її розміру позивач надав заяву про приєднання до Публічного договору надання послуг експрес - переїзду (а.с.31).

Виходячи з характеру правовідносин, між позивачем та перевізником укладено договір перевезення, загальні положення про який закріплено в главі 64 ЦК України.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Наявний в матеріалах справи договір не містить інформації про найменування та місцезнаходження сторін, зокрема виконавця, а також відсутні дані про розвантаження товару та видачу його відповідачу, як і взагалі, відсутні дані про найменування та кількість вантажу, його пакування та про його приналежність відповідачам.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що долучена позивачем заява про приєднання до Публічного договору надання послуг експрес-переїзду не може бути належним доказом факту завдання шкоди за участю відповідачів, а також розміру завданої шкоди.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази про проведення позивачем розрахунку на суму 17150 грн. за надані послуги перевезення вантажу.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Елліко» - адвоката Вовк Уляни Ярославівни - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 січня 2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.