Ухвала

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 752/22080/16-ц

провадження № 61-21481св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю., Усика Г. І. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Мережко М. В., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.» (далі - АТ «CGMCzech a.s.» або Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна.

Товариство зазначало, що у 2009 році Чеське підприємство АТ «Ставбі», яке у подальшому перейменоване на АТ «CGM Czecha.s.», інвестувало кошти у будівництво квартир у будинку по АДРЕСА_1 , у тому числі у будівництво квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за позивачем 22 липня 2013 року. 13 жовтня 2014 року розпочато процедуру банкрутства АТ «CGMCzech a.s.», постановою від 15 жовтня 2014 року Крайовий суд м. Градець-Кралове призначив арбітражного керуючого Еміля Фішера, який був єдиною особою, що мала право розпоряджатися майном Товариства під час процедури банкрутства.

Наприкінці 2014 року арбітражному керуючому стало відомо, що 31 жовтня 2014 року спірна квартира АДРЕСА_1 продана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою- Кручиною Т. П., укладеного від імені Товариства ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності від 01 липня 2014 року.

У подальшому ОСОБА_2 відчужила зазначену квартиру ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 у свою чергу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О. В., зареєстрованого у реєстрі за № 225, продала її ОСОБА_5 , право власності якого на квартиру було зареєстроване.

АТ «CGM Czecha.s.» вказувало, що не уповноважувало ОСОБА_6 на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , оскільки директори товариства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечують факт видачі довіреності та свої підписи у ній, стверджують про її підроблення, а державною поштою Чеської Республіки заперечується підпис уповноваженої працівниці пошти, яка нібито посвідчила довіреність, та факт реєстрації даної довіреності.

Крім того, на момент відчуження квартири діяв мораторій на відчуження будь-якого майна Товариства, накладений постановою Крайового суду м. Градець-Кралове від 15 жовтня 2014 року, а лист від імені ОСОБА_11 про те, що квартира не підпадає під конкурсне провадження у процедурі банкрутства, є підробленим, як і довідка про балансову вартість квартири. Оскільки ОСОБА_6 при укладенні оспорюваного правочину діяв на підставі підробленої довіреності, і не мав необхідних повноважень, то договір купівлі-продажу квартири№ АДРЕСА_1 має бути визнаний недійсним на підставі статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки був спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи всупереч її волі, внаслідок злочинних дій представника.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 жовтня 2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру; скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру (індексний номер 27669196 від 29 грудня 2015 року) та витребувати із володіння ОСОБА_5 у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру № АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову АТ «CGM Czech a.s.» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, вчинений від імені Товариства його представником ОСОБА_6 у межах наданих повноважень, на підставі належної довіреності, за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів її недійсності; під час вчинення оспорюваного правочину у ОСОБА_11 були відсутні повноваження як арбітражного керуючого, який мав вчиняти дії щодо реалізації майна Товариства, оскільки рішення про його призначення не набрало законної сили; позивачем не надано доказів наявності вини у сторін оспорюваного правочину чи умислу щодо порушення публічного порядку при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2014 року.

Після ухвалення рішення судом першої інстанції та відкриття згідно з ухвалою Київського апеляційного суду від 02 січня 2019 року апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «CGM Czech a.s.» з`ясувалося зі змісту клопотання ОСОБА_1 , що ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до постановлення судом першої інстанції рішення у справі, відповідач ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлої сторони.

За інформацією приватного нотаріуса суд повідомлено про те, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась лише ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року до участі у справі залучено правонаступника померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 . Апеляційне провадження у справі відновлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ«CGM Czech a.s.» задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ «CGM Czech a.s.» задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 жовтня 2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та ОСОБА_2 . Скасовано рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 29 грудня 2015 року, індексний номер 27669196, здійснену на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 225, виданого 29 грудня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак О. В. Витребувано з володіння ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_1 . У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31 жовтня 2014 року є недійсним, оскільки укладений ОСОБА_6 від імені позивача за відсутності відповідних повноважень та вільного волевиявлення позивача на відчуження квартири, та під час дії мораторію на продаж майна Товариства, накладеного у зв`язку проведенням процедури його банкрутства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15 , у якій заявники просили скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

06 листопада 2019 року Постановою Верховного Суду касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишено без змін та поновлено її виконання.

У грудні 2019 року, тобто після завершення касаційного перегляду судових рішень, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , як особи, яка не брала участь у розгляді справи. У касаційній скарзі заявниця просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Разом із касаційною скаргою заявником подано клопотання про зупинення виконання оскаржуваної постанови.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- апеляційний суд, здійснюючи розгляд справи, помилково не залучив ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача та прийняв рішення, яке стосується належного їй майна - квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 не є єдиним правонаступником померлого ОСОБА_5 (який на момент розгляду справи у суді першої інстанції проживав разом із ОСОБА_3 в м. Генічеськ, особистої участі у розгляді справи не приймав, а представництво його інтересів здійснювали адвокати) у спірних правовідносинах;

- спірна квартира була спільною сумісною власністю відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ;

- матеріали справи не містять належних та допустимих доказів прийняття спадщини ОСОБА_16 ;

- за заповітом ОСОБА_1 могла успадкувати лише 1/2 частини квартири, а 1/2 частини квартири є власністю ОСОБА_3 . Крім права на частку у спільній сумісній власності на квартиру, ОСОБА_3 прийняла спадщину на право на обов`язкову частку, що складає 1/4 частини квартири. Отже, після смерті ОСОБА_5 в результаті спадкування ОСОБА_3 має право на оформлення права власності на 3/4 частини квартири, а ОСОБА_17 - на 1/4 частини квартири;

- апеляційний суд помилково не залучив до участі у справі як ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_5 , так і іншого співвласника спірної квартири, ще за життя ОСОБА_5 та на момент звернення із цим позовом до суду;

- суди попередніх інстанцій помилково не залучили до участі у розгляді справи ще одну особу - ОСОБА_18 .

Право на касаційне оскарження рішень у цій справі, заявниця обґрунтовує тим, що вона не погоджується саме з постановою суду апеляційної інстанції.

У січні 2020 року до Верховного Суду від АТ«CGM Czech a.s.» надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у якому позивач просить залишити цю касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, посилаючись на те, що при вирішенні справи апеляційний суд не допустив порушення норм процесуального права, оскільки виконав усі визначені процесуальним законом дії для з`ясування кола спадкоємців померлого ОСОБА_5 , зокрема зупинив апеляційне провадження у справі та одночасно направив запит нотаріусу за місцем відкриття спадщини про осіб, які прийняли спадщину після померлого ОСОБА_5 , і після отримання відповіді про прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1 , відновив апеляційне провадження у справі та правомірно залучив її до участі у справі як правонаступника померлого відповідача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 передано судді-доповідачу Усику Г. І.

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2019 року про надання строку для усунення недоліків) задоволено клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та поновлено строк на касаційне оскарження Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Голосіївського районного суду м. Києва, відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У грудні 2019 року матеріали справи № 752/22080/16-ц надійшли до Верховного Суду.

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшов лист АТ«CGM Czech a.s.» про надання, враховуючи норму частини четвертої статті 263 ЦПК України, копії постанови Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 752/4254/17 за позовом АТ«CGM Czech a.s.» до ОСОБА_19 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, якою касаційну скаргу ОСОБА_19 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року - без змін.

У листопаді 2020 року позивач, посилаючись на норму частини четвертої статті 263 ЦПК України, надав до Верховного Суду копію постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 752/4254/17 за позовом АТ«CGM Czech a.s.» до ОСОБА_19 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, якою касаційну скаргу ОСОБА_20 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд

Під час підготовки справи до касаційного розгляду виявлено, що провадження за касаційною скаргою відкрито помилково, а тому Верховний Суд дійшов висновку про його закриття з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 389 ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Законом України № 460-IX від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України № 460-IX від 15 січня 2020 року) перше речення частини четвертої статті 389 ЦПК України доповнено словами «крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції».

Отже, до внесення змін до частини четвертої статті 389 ЦПК України згідно із ЗакономУкраїни № 460-IX від 15 січня 2020 року у касаційному порядку особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, могла оскаржити судове рішення виключно після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Посилаючись на порушення своїх прав оскаржуваним судовим рішенням, заявниця вказує на те, що здійснюючи розгляд справи, її помилково не залучено до участі у справі в якості співвідповідача, та прийняв рішення, яке стосується належного їй на праві спільної сумісної власності з чоловіком ОСОБА_5 майна - квартири АДРЕСА_1 ; а також, вона є правонаступником після смерті ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

15 серпня 2018 року, тобто під час розгляду справи судом першої інстанції і до ухвалення ним рішення 17 вересня 2018 року, відповідач ОСОБА_5 помер, а тому суд першої інстанції мав вчинити передбачені процесуальним законом дії із залучення до участі у справі його правонаступників. Невчинення судом першої інстанції зазначених дій, розгляд по суті справи, предметом у якій були, у тому числі вимоги про витребування майна у померлого відповідача ОСОБА_5 та скасування рішення про державну реєстрацію за ним права власності на спірне нерухоме майно, свідчить про те, що суд першої інстанції вирішував питання про права та інтереси особи, яка вважає себе як співвласником спірної квартири, так і правонаступником померлого відповідача, але не була залучена до участі у справі.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у розгляді цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій, та не реалізувала своє право на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року, вважаючи, що її неправомірно не було залучено до участі у справі як співвласника спірної квартири, яку заявниця вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не може бути суб`єктом подання касаційної скарги безпосередньо на судове рішення суду апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, яка подана з порушенням вимог частини четвертої статті 389 ЦПК України, у редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, відкрито помилково.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine»), заява № 23436/03, § 22).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою ЄСПЛ у рішенні від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain», заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано висновки, згідно з якими, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити. Наведені висновки підлягають застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд також приймає до уваги той факт, що ОСОБА_3 звернулася із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року після закінчення її перегляду в касаційному порядку за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_14 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15 .

Відповідно до частини четвертої статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 , як дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , достовірно була обізнана про факт його смерті, не вчинила жодних дії щодо повідомлення про зазначене суду, у провадженні якого перебувала справа за участю її покійного чоловіка, та щодо вступу у зазначену справу як правонаступник померлого, і не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, що відкрилася після його смерті та оформлення права власності на спадкове майно, що унеможливило у свою чергу своєчасне встановлення судами як факту смерті учасника справи, так і встановлення кола його спадкоємців з метою залучення їх до участі у справі, Верховний Суд вважає, що дії ОСОБА_21 щодо подання касаційної скарги на судове рішення апеляційного суду, після його перегляду у касаційному порядку, є зловживанням нею своїми процесуальними правами, оскільки спрямовані на скасування законного та обґрунтованого судового рішення апеляційного суду.

Зважаючи на наведене, а також беручи до уваги, що Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, з огляду на недотримання заявником порядку звернення із касаційною скаргою, передбаченого частиною четвертою статті 389 ЦПК України, у редакції, що була чинною на час подання касаційної скарги, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко

Ухвала складена та оформлена суддею Гулейковим І. Ю. в порядку частини третьої статті 415 ЦПК України.