Єдиний унікальний номер 266/2221/18
Номер провадження 22-ц/804/2404/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Биліни Т.І., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Сидельнікової А.В.

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2020 року, у складі судді Д`яченко Д.О., дата складення повного судового рішення 25 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»( далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 березня 2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач відповідно до Умов та Правил користування банківських послуг, зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. ОСОБА_1 не виконав умови договору, у зв`язку з чим, станом на 31 січня 2018 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 117 000,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 7638,82 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 109631,18 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку вказану заборгованість станом на 31 січня 2018 року, а також судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не погодили між собою терміни позовної давності, а тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності оскільки, термін дії картки, яку він отримав від позивача сплив в лютому 2014 році, іншої картки він не отримував, а до суду позивач звернувся в 2018 році. Позивач не надав доказів на спростування тверджень відповідача. Вказані обставини стали підставою для задоволення клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

З вказаним рішенням не погодився АТ КБ «ПРИВАТБАНК», подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не може погодитися з висновками суду щодо застосування наслідків пропущення строків позовної давності, оскільки кредитна картка перевипускалася, термін дії останньої сплив 11/17, а тому для застосування наслідків пропущення строків позовної давності не було підстав. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувався карткою із терміном дії до 11/17, а тому перебіг позовної давності почався з наступного дня після спливу строку дії вказаної картки, а до суду позивач звернувся 20.04.2018 року, коли строк позовної давності ще не сплив.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Малервейн М.С. , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В судове засідання відповідач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи попереджений належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, відповідачем не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2007 року ОСОБА_1 підписав заяву про отримання кредитної картки в якій зазначалося, що вона разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до відомостей даної заяви, ним отримано картку за №, з базовою процентною ставкою 36% річних. Звертаючись до суду з позовом банк просив стягнути із відповідача борг у сумі 117000,00 грн, який складається із заборгованості за кредитом в розмірі 7638,82 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 109361,18 грн. Строк дії картки який також є кінцевим строком дії кредитного договору сплив 28 лютого 2014 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відзиві на позов відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності і суд першої інстанції дійшовши висновку, що відповідач користувався лише карткою за № НОМЕР_1 із терміном дії до 02/14, задовольнив заявлене клопотання.

Проте вказані висновки грунтуються на неповному з`ясуванні обставин, які вбачаються з матеріалів справи.

З матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами і після лютого 2014 року застосовуючи перевипущену картку за № НОМЕР_2 . Вказана обставина підтверджена тим, що 04.03.2014 року відповідач знімав готівку в магазині в сумі 200грн, 21.03.2014 року грошові кошти в сумі 200грн були зняті в терміналі самообслуговування у відділенні банку, а 26.03.2014 року відбулося поповнення в терміналі самообслуговування в магазині «Лідія» в сумі 550грн. Зняття готівки відповідач здійснював 29.03.2014 року та 31.03.2014 року. Останній платіж був здійснений відповідачем 18.07.2015 року (а.с.7-11, 191-196)

З наведеного вбачається, що відповідач користувався послугами банку використовуючи картки за № НОМЕР_1 із терміном дії 02/14 та за № НОМЕР_2 із терміном дії до 11/17.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки відповідач використовував кредитну картку із терміном дії до листопада 2017 року, у суду першої інстанції не було підстав для застосування наслідків пропущення строку позовної давності, які на час звернення до суду не спливли.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з розрахунком заборгованості, наданим до суду апеляційної інстанції представником позивача, з якого вбачається, що борг за кредитом(тілом) станом на 18.07.2015 року дорівнює 7638,82грн., а заборгованість за відсотками за погодженою сторонами ставкою 36% річних, за період з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року дорівнює 7440,21грн(7638,82грн. х 36%:360х 974днів) + 5999,71грн(сума боргу по відсоткам, яка мала місце станом на 01.04.2015 року). В період з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплатив 400грн., а нараховано відсотків на 31.03.2015 року 5999,71грн. Таким чином відсотки на дату закінчення кредитного договору складають 13039,92грн.(7440,21 - 400 + 5999,71)

Вказані висновки в повній мірі відповідають правовій позиції висловленій в постанові ВС від 11.09.2019 року у справі за №642/5533/15-ц

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, а тому рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положень ч.1 ст.141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір при подачі позову та за подачу апеляційної скарги внаслідок чого поніс витрати в сумі 4802,50грн.(1921грн.+2881,50грн.) Позовні вимоги задоволені частково, а саме в сумі 7638,82грн., (тіло кредиту) та в сумі 13039,92грн. відсотки, внаслідок чого позивач набув право на відшкодування понесених судових витрат в сумі 778,37 грн.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2020 року.

Керуючись п.2 ч.1. ст.374, ст.376, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2020 року скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в сумі 7638( сім тисяч шістсот тридцять вісім)грн. 82 коп., відсотками в сумі 13039(тринадцять тисяч тридцять дев`ять) гривень 92коп. та судовий збір в сумі 778(сімсот тридцять вісім)грн.37коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Т.І. Биліна

О.М. Пономарьова

Т.Б. Ткаченко