№ 201/1818/20
провадження 2/201/1711/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зобов`язання внести зміни до актового запису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 лютого 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідачів Соборного районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і Центрального районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зобов`язання внести зміни до актових записів, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилаються на те, що вона, ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Херсон; її батьки уклали шлюб 21 грудня 1959 року, дошлюбне прізвище її матері ОСОБА_4 . При дослідженні та оформленні спадкових документів позивачкою було з`ясовано, що у документах її бабусі ОСОБА_4 її по-батькові було помилково зазначено неправильно, ці помилки потягнули за собою помилки в документах її матері. У зв`язку з тим, що в прізвищі її рідних бабусі та матері в різних документах є орфографічні помилки, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої цивільні права та інтереси, а також, на її думку, з духовних міркувань це неправильно, у зв`язку з чим позивачка бажає їх виправити, відновити та встановити свої родинні зв`язки. У зв`язку з викладеним вона вимушена була звернутися до суду з питанням встановлення родинних відносин і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року по справі № 201/12068/19 її заява була задоволена, встановлено факт родинних відносин між її бабусею ОСОБА_4 , її матір`ю ОСОБА_6 та нею (позивачкою) - ОСОБА_1 .. Вказане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили 23 грудня 2019 року. Для виконання вказаного рішення суду позивачка звернулась до Соборного відділу РАЦСу, але їй було відмовлено у внесені змін до відповідних актових записів. Крім того, вона звернулася до Центрального районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з проханням внести зміни до актових записів, але листом № 162/14.5-36 від 30 січня 2020 року їй було відмовлено.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону). Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Вказані обставини позивачем підтверджуються численними документами. В позові спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідачів внести зміни до актового запису про народження матері позивачки ОСОБА_6 , про народження бабусі ОСОБА_4 , про шлюб бабусі ОСОБА_4 , про смерть бабусі ОСОБА_4 через бажання встановити факт наявності помилки в анкетних даних родичів, відмінного від того, що вказані у вищевказаних актових записах. Позивач звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про внесення змін до вказаних актових записів, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідачі не заперечують проти позову. Позивач просила зобов`язати Соборний районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Центральний районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 253 від 19 січня 1937 року про народження ОСОБА_6 , зазначивши правильно по батькові матері дитини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 1806 від 14 грудня 1947 року про шлюб ОСОБА_4 , зазначивши правильно по батькові дружини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 10625 від 04 вересня 1950 року про народження ОСОБА_4 , зазначивши правильно ім`я батька « ОСОБА_7 », а по батькові дитини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 472 від 03 лютого 1970 року про смерть ОСОБА_4 , зазначивши правильно по батькові померлої « ОСОБА_4 », задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Представники відповідачів Соборного районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і Центрального районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні до суду не заперечували проти позовних вимог і просили винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Херсон, про що видане свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 28 вересня 1960 року. Її батьки уклали шлюб 21 грудня 1959 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане 21 грудня 1959 року, дошлюбне прізвище її матері ОСОБА_4 , про що є відмітка в свідоцтві про одруження. При дослідженні та оформленні спадкових документів позивачкою було з`ясовано, що у документах її бабусі ОСОБА_4 її по-батькові було помилково зазначено неправильно. Ці помилки потягнули за собою помилки в документах її матері. У зв`язку з тим, що в прізвищі її рідних бабусі та матері в різних документах є орфографічні помилки, вона позбавлена можливості реалізувати свої цивільні права та інтереси, а також з духовних міркувань це неправильно, у зв`язку з чим позивачка бажає їх виправити, відновити та встановити свої родинні зв`язки.

У зв`язку з викладеним вона вимушена була звернутися до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року по справі № 201/12068/19 її заява була задоволена, встановлено факт родинних відносин між її бабусею ОСОБА_4 , її матір`ю ОСОБА_6 та нею (позивачкою) - ОСОБА_1 . Вказане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили 23 грудня 2019 року. Для виконання вказаного вище рішення суду позивачка звернулась до відділу Соборного РАЦСу, але їй було відмовлено у внесені змін до відповідних актових записів.

Крім того, вона звернулася до Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з проханням внести зміни до актових записів, але листом № 162/14.5-36 від 30 січня 2020 року їй було відмовлено.

Згідно з ч. І ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у статті 16 ЦК України та статті 5 ЦПК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, шо встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вказані позивачем обставини підтверджуються численними документами. Ці доводи також підтверджуються наявною судовою практикою Верховного Суду України (справа № 425/273/17). В даному випадку вона вважає за потрібне звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

В позові спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідачів внести зміни до актового запису про народження матері позивачки ОСОБА_6 , про народження бабусі ОСОБА_4 , про шлюб бабусі ОСОБА_4 , про смерть бабусі ОСОБА_4 через бажання встановити факт наявності помилки в анкетних даних родичів, відмінного від того, що вказані у вищевказаних актових записах.

Позивач звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про внесення змін до вказаних актових записів, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідачі не заперечують проти позову проте позивачу було запропоновано звернутися до суду. Фактично виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Херсон. Її батьки уклали шлюб 21 грудня 1959 року, дошлюбне прізвище її матері ОСОБА_4 , про що є відмітка в свідоцтві про одруження. При дослідженні та оформленні спадкових документів позивачкою було з`ясовано, що у документах її бабусі ОСОБА_4 її по-батькові було помилково зазначено неправильно. Ці помилки потягнули за собою помилки в документах її матері. У зв`язку з тим, що в прізвищі її рідних бабусі та матері в різних документах є орфографічні помилки, вона позбавлена можливості реалізувати свої цивільні права та інтереси, а також з духовних міркувань це неправильно, у зв`язку з чим позивачка бажає їх виправити, відновити та встановити свої родинні зв`язки.

У зв`язку з викладеним вона вимушена була звернутися до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року по справі № 201/12068/19 її заява була задоволена, встановлено факт родинних відносин між її бабусею ОСОБА_4 , її матір`ю ОСОБА_6 та нею (позивачкою) - ОСОБА_1 . Вказане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили 23 грудня 2019 року.

Згідно ч. 4, 5 і 6 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Для виконання вказаного рішення суду позивачка звернулась до відділу Соборного РАЦСу, але їй було відмовлено у внесені змін до відповідних актових записів. Крім того, вона звернулася до Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з проханням внести зміни до актових записів, але листом № 162/14.5-36 від 30 січня 2020 року їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідачі не заперечують проти позову та викладених в ньому обставин.

Відповідно до п. п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

Згідно ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша ст. 49 Цивільного кодексу України. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть (ст. 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. І ст. 9 Закону).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Вказані позивачем обставини підтверджуються численними документами. Ці доводи також підтверджуються наявною судовою практикою Верховного Суду України (справа № 425/273/17). В даному випадку вона вважає за потрібне звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа. В позові спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідачів внести зміни до актового запису про народження матері позивачки ОСОБА_6 , про народження бабусі ОСОБА_4 , про шлюб бабусі ОСОБА_4 , про смерть бабусі ОСОБА_4 через бажання встановити факт наявності помилки в анкетних даних родичів, відмінного від того, що вказані у вищевказаних актових записах.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (ч. З ст. 270 ЦК України). Вона звертається до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч. І ст.273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про правильне родове прізвище актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної рєєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану, а вимога зобов`язати відповідача внести зміни до актових записів є похідною від встановлення неправильності такого запису рішенням суду, а отже спір у цій справі не має ознак публічно - правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/1 7 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, ставлення позивача, її родичів, відповідачів, спірного питання, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження позову, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у зв`язку із чим доходить висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідачів з певними положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги потім уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

При таких обставинах суд вважає доведеними зазначені позивачем обставини, а тому можливо позовну заяву задовольнити та зобов`язати Соборний районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Центральний районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 253 від 19 січня 1937 року про народження ОСОБА_6 , зазначивши правильно по батькові матері дитини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 1806 від 14 грудня 1947 року про шлюб ОСОБА_4 , зазначивши правильно по батькові дружини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 10625 від 04 вересня 1950 року про народження ОСОБА_4 , зазначивши правильно ім`я батька « ОСОБА_7 », а по батькові дитини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 472 від 03 лютого 1970 року про смерть ОСОБА_4 , зазначивши правильно по батькові померлої « ОСОБА_4 ».

Таким чином позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 150, 180 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Зобов`язати Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Центральний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 253 від 19 січня 1937 року про народження ОСОБА_6 , зазначивши правильно по батькові матері дитини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 1806 від 14 грудня 1947 року про шлюб ОСОБА_4 , зазначивши правильно по батькові дружини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 10625 від 04 вересня 1950 року про народження ОСОБА_4 , зазначивши правильно ім`я батька « ОСОБА_7 », а по батькові дитини « ОСОБА_4 »; до актового запису № 472 від 03 лютого 1970 року про смерть ОСОБА_4 , зазначивши правильно по батькові померлої « ОСОБА_4 ».

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02 вересня 2020 року.

Суддя -