Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді - Решетова В. В.

секретар судового засідання - Сушко Н.І.

за участю:

представника позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - адвоката Калімбет Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ПОСП Агрофірма "Тепло-Огарьовське", Новотроїцька державна нотаріальна контора, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання та місця відкриття спадщини, факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати її право власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:009:0002 площею 12,6223 га, яка знаходиться на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу ОСОБА_2 17 грудня 2010 року державним нотаріусом Новотроїцької державної нотаріальної контори Шиман Н.Л. та зареєстроване в реєстрі за №1441 щодо спадщини після ОСОБА_4 , 1922 року народження у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області розміром 12,6223 га кадастровий номер :06:009:0002.

Зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 12,6223 га, кадастровий номер :06:009:0002, яка знаходиться на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області та належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2017 р. виданого державним нотаріусом Шиман Н.Л. та зареєстрованим в реєстрі за №752. Також зазначає, що її право власності на земельну ділянку зареєстроване 30.08.2017 року, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2017 року. індексний номер 96432495. Вказує, що на момент смерті її чоловіка проживала разом з ним, тому вступила в фактичне володіння спадковим майном. Також за рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 07.06.2017 року у справі №662/708/17 був встановлений факт спільного проживання її та її чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті та встановлений факт відкриття спадщини за місцем його постійного проживання. Проте, брат її чоловіка відповідач ОСОБА_2 оскаржив зазначене рішення суду, оскільки вважає, що земельна ділянка площею 12,6223 га, кадастровий номер :06:009:0002, належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2010 року. Але позивач вважає, що земельна ділянка була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не могла бути успадкована відповідачем ОСОБА_2 в повному обсязі, навіть якщо припустити правомірність його спадкування. Крім того, вважає, що її право власності на земельну ділянку належним чином зареєстроване, а отже виникло, тоді як відповідач ОСОБА_2 не зареєстрував свого права власності, а тому воно в нього не виникло. Крім того, свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача видано неправомірно та підлягає визнанню недійсним оскільки за життя мати її чоловіка ОСОБА_4 не набула права власності на спадкове майно, а отже не могла його передати у спадщину іншому сину відповідачу ОСОБА_2 , а останній її прийняти. З огляду на зазначене вище, позивач просила позов задовольнити.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_2 подана зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом з урахуванням уточнень просить встановити факт постійного проживання прмерлого брата ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_4 , встановити факт відкриття спадщини за місцем постійного проживання ОСОБА_2 , встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті свого сина ОСОБА_2 , визнати за ним право власності на спадкове майно, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_3 30.08.2017 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_3 на підставі вказаного свідоцтва.

В обґрунтування позовних вимог зустрічної позовної заяви зазначив, що факт постійного проживання ОСОБА_3 з спадкодавцем ОСОБА_2 та факт відкриття спадщини за місцем постійного проживання на момент його смерті спростовується тим, що з 1982 року спадкодавець не проживав з ОСОБА_3 , останні 17 років перед своєю смертю постійно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка його і хоронила. Після смерті ОСОБА_2 його мати прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті він успадкував все її майно. В тому числі і спірну земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.12.2010 року. З огляду на зазначене вище, позивач за зустрічним позовом просив позов задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та його представник - адвокат Калімбет Т.А. у судовому засіданні позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні, при цьому зустрічний позов просили задовольнити.

Представники третіх осіб ПОСП Агрофірма "Тепло-Огарьовське", Новотроїцька державна нотаріальна контора, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області до судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, повідомлені завчасно, належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, допитаний в судовому засіданні як свідок позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 суду пояснив, що ОСОБА_2 є його рідним братом. Приблизно з 1973-1975 р.р. брат проживав разом з матір`ю ОСОБА_4 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати займалась його похороном, свідок, як брат померлого, допомагав. На похоронах був присутній син померлого ОСОБА_2 ОСОБА_5 , але участі в організації похорону не приймав. ОСОБА_4 за життя не встигла оформити своїх спадкових прав, після померлого сина, так ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, але оригінал державного акту на земельну діялнку площею 12 га був у неї, ним вона розпоряджалася на власний розсуд. За рік до смерті ОСОБА_4 свідок забрав матір проживати до себе в м. Кривий Ріг, де доглядав за нею до її смерті, після чого привіз поховати її в с. Захарівка, Новотроїцького району, Херсонської області. Після смерті матері державний акт брата знаходився у нього, але спадщину він не оформлював на протязі трьох років. Потім звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Яким чином з`явився ще один оригінал державного акту, який належав братові він не знає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що її покійний батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , товаришував з ОСОБА_2 та з його слів вона знає, що у ОСОБА_2 була дружина та двоє синів, з якими він проживав разом до моменту смерті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що його батько ОСОБА_2 пішов з їхньої сім`ї в 1982-1985 роках, потім неодноразово повертався, але знову йшов від них, тому що він зловживав спиртними напоями. В 1985 році батько пішов жити до своєї матері (бабусі свідка), за адресою АДРЕСА_1 де і проживав до смерті. Свідок зі своєю матір`ю ОСОБА_3 (первісним позивачем) проживали за адресою АДРЕСА_1 . В 2002 році батько захворів, на яку хворобу він не знає, мати його не доглядала, доглядав за ним він та бабуся. Витрати на поховання батька несла бабуся ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 . Брат чоловіка ОСОБА_2 до 1982-1984 р. проживав з дружиною ОСОБА_3 та синами, потім він пішов з сім`ї та став проживати разом з матір`ю ОСОБА_4 . Пізніше він зійшовся з іншою жінкою, але потім знову повернувся до матері, де й прожив до останнього дня свого життя. Державний акт на земельну ділянку отримав в 2001-2002 р.р., про що казав їм. Всі правовстановчі документи зберігались у його матері ОСОБА_4 , яку наприкінці її життя, вона та її чоловік, забрали до себе в м. Кривий Ріг, де доглядали до її смерті. Дружина померлого ОСОБА_3 на похорони до нього не приходила та ним не цікавилась.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він проживає на одній вулиці, де раніше разом проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . У 2002 році вони підходили до нього, для того, щоб він обробив їхні земельні ділянки. Після смерті сина, ОСОБА_4 підходила до нього сама за обидві земельні ділянки для обробітку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з 1997 року він проживає в с. Захарівка та знав ОСОБА_2 , який проживав разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . Спершу помер батько, потім ОСОБА_2 , пізніше ОСОБА_4 . Про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є подружжя, він нічого не знає, так як ОСОБА_2 проживав по вул. Генічеська, а ОСОБА_3 по іншій вулиці в с. Захарівка, спільного господарства вони не вели, разом не проживали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона проживає в с. Захарівка з 1988 року і була сусідкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_2 проживав разом з батьками. Деякий час спів мешкав з іншою жінкою, але потім знову повернувся до батьків, де прожив до смерті. З ОСОБА_3 він не проживав, спільного господарства не вів. Його мати ОСОБА_4 приходила до її чоловіка та пропонувала обробляти земельні ділянки її та її сина ОСОБА_2 , але він відмовився. Після чого ці земельні ділянки обробляв ОСОБА_13 .

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, відповідача ОСОБА_2 , свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет як первісного, так і зустрічного позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача за первісним позовом слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області від 06.12.2007 року (т.1 а.с. 10) .

Померлий ОСОБА_2 був чоловіком позивача за первісним позовом ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , що видане Новотроїцьким райбюро РАГС Новотроїцького району Херсонської області 08.01.1968 р., відповідно якого шлюб між нею та померлим був укладений 08 січня 1968 року (т.1 а.с. 8).

Крім того, померлий ОСОБА_2 був рідним братом відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження, де в графі мати зазначено ОСОБА_4 , в графі батько зазначено ОСОБА_14 (т.1, а.с.215, 216)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 12,6223 га, що розташована на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №020521, виданого Новотроїцькою селищною радою 03.10.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №824 (т.1 а.с.9).

За доводами первісної позовної заяви позивач ОСОБА_3 вважає, що зазначена земельна ділянка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому не могла бути успадкованою відповідачем у повному обсязі, навіть якщо припустити правомірність його спадкування.

Проте, відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Також згідно пункту 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 06 квітня 2004 року N 7 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який є сином позивача за первісним позовом та померлого ОСОБА_2 , пояснив суду, що його батьки разом не проживали з 1985 року, не вели спільного господарства і в шлюбі не жили, батько з цього часу і до моменту своєї смерті проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_4 . Цей факт також підтвердили свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 .

Таким чином, земельна ділянка, набута ОСОБА_2 03 жовтня 2002 року, була його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, відповідно жодних прав на підставі державного акта на землю у позивача за первісним позовом не виникло.

Також, за доводами первісної позовної заяви позивач ОСОБА_3 вважає, що право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки, успадкованої після смерті її чоловіка, вона набула з 30.08.2017 року (дата отримання нею свідоцтва про право на спадщину), а відтак з цієї дати спірна земельна ділянка належить їй в повному обсязі.

Судом відзначається, що для прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР (що був чинний станом на момент смерті ОСОБА_2 ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №294/2017 заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2 була подана нотаріусу лише 30.08.2017 року (т.1 а.с. 191), тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого ст.549 ЦК Української РСР.

Також позивачем за первісним позовом не надано суду доказів, що вона втупила в управління та володіння земельною ділянкою.

Таким чином, жодних дій які б свідчили про прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 не вчинила, тому вона не може бути визнана такою, що прийняла спадщину, відповідно, позовна вимога первісної позовної заяви про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягає.

Також позивач за первісним позовом просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 , мотивуючи ці вимоги тим, що він отримав у спадщину земельну ділянку після смерті його матері (та матері чоловіка позивача) ОСОБА_4 , яка нібито прийняла спадщину після смерті свого сина та її чоловіка, але не оформила своїх спадкових прав. Проте, на її думку, ОСОБА_4 за життя не набула права власності на спадкове майно, а отже не могла передати його у спадщину відповідачу ОСОБА_2 , а останній прийняти її.

Оцінюючи такі доводи позивача за первісним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 N (яка була чинна станом на момент смерті ОСОБА_2 ) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 пояснили, що померлий ОСОБА_2 до моменту смерті проживав з матір`ю ОСОБА_4 , яка після смерті сина отримала у володіння оригінал державного акта про право приватної власності на землю, протягом двох років передавала землю в оренду та отримувала орендну плату.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 Фомівна померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 13.11.2006 року (т.1 а.с. 206).

Відповідно до п.187 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 20/5 від 03.03.2004 року (яка була чинна станом на момент смерті ОСОБА_4 ) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки Новотроїцької селищної ради №2113 від 23.09.2010 року, яка перебуває в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , остання проживала та була зареєстрована за адресою с.Захарівка, Новотроїцького району з 1956 року по день смерті.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06.12.2010 року по справі №2-11 ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.206).

Після чого, 17.12.2010 року ОСОБА_2 звернувся до Новотроїцької державної нотаріальної контори Херсонської області з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.12.2010 року.

Свідоцтво про право на спадщину лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд вважає, що ОСОБА_2 правомірно успадкував земельну ділянку, а тому підстави для визнання недійсним виданого йому свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту постійного проживання, встановлення місця відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, визнання дійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Разом з тим, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить суд встановити факти, які не породжують для нього юридичні наслідки, тобто від них не залежить виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав, оскільки судом встановлено, що він правомірно і у законний спосіб успадкував земельну ділянку після смерті своєї матері.

Щодо позовної вимоги про визнання дійсним виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, то такий спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України та не відповідає можливим способам захисту судом цивільних прав та інтересів. Свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 є дійсним і без визнання цієї обставини судом.

Також не підлягає задоволенню і позовна вимога зустрічної позовної заяви про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 вже є власником такої земельної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, у викладеній вище частині вимоги зустрічної позовної заяви задоволенню не підлягають.

Разом з тим, позивач за зустрічною позовною заявою просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_3 30 серпня 2017 року після смерті її чоловіка ОСОБА_2 на належну йому земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію на підставі зазначеного свідоцтва.

Суд вважає, що такі вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вже встановлено судом, що для прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР, що був чинний станом на момент смерті ОСОБА_2 , відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 мала фактично вступити в управління або володіння спадковим майном або в шестимісячний строк подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Проте, ОСОБА_3 подала таку заяву з пропуском шестимісячного строку встановленого ст.549 ЦК Української РСР, а доказів вступу в управління та володіння земельною ділянкою не надала, тому вона вважається такою, що спадщину після смерті свого чоловіка не прийняла.

Таким чином, суд вважає, що державний нотаріус Новотроїцької державної нотаріальної контори Шиман Н.Л. безпідставно видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 серпня 2017 року, що зареєстроване в реєстрі за №752, спадкова справа №294/2017 щодо спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді земельної ділянки.

Крім того, на момент видачі вказаного свідоцтва вже було видане інше свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 17.12.2010 року таке свідоцтво видане ОСОБА_2 .

Листом Відділу у Новотроїцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №0-21-0.32-123/115-18 від 21.02.2018 року повідомлено, що відповідно до Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 06.05.2009 року «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку», на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1441 від 17.12.2010р. (спадкоємець ОСОБА_2 ), державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №020521 від 03.10.2002 року з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 Відділом Держкомзему у Новотроїцькому районі Херсонської області 20.05.2011 р. за №060090002:3:2 було здійснено реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 шляхом проставлення відповідної відмітки.

Оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №020521 від 03.10.2002 року з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 та відміткою Відділу Держкомзему у Новотроїцькому районі Херсонської області про реєстрацію в Поземельні й книзі 20.05.2011 р. за №060090002:3:2 був наданий позивачем за зустрічним позовом та оглянутий в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 була проведена згідно вимог діючого на той час законодавства та на даний час є дійсною.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача за зустрічним позовом, за яким право власності на земельну ділянку зареєстровано первинно та не припинялося.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, провадження № 11-374апп18

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога зустрічної позовної заяви про скасування державної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2017 року також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав як первісного, так і зустрічного позову, наданих учасниками справи доказів, та оцінивши наявні докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог первісного позову ОСОБА_3 , які слід залишити без задоволення, та про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч.1 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 197, 200, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ПОСП Агрофірма "Тепло-Огарьовське", Новотроїцька державна нотаріальна контора, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання, місця відкриття спадщини, факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 30 серпня 2017 року державним нотаріусом Новотроїцької державної нотаріальної контори Шиман Р.Л., зареєстроване в реєстрі за №752, спадкова справа №294/2017 щодо спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ХС №020521, виданого Новотроїцькою селищною радою 03.10.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №824, розміром 12,6223 га, кадастровий номер земельної ділянки :06:009:0002, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 12,6223 га, кадастровий номер :06:009:0002, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, зареєстрованої за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі серія та номер 752, виданий 30.08.2017 року.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Решетов