Справа №463/5536/20
Провадження №6/463/105/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника заявника Ковальчук Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.12.2009р., яке набрало законної сили, позов у вищевказаній справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9659,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить 77257,65 грн., а також 986,49 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

На виконання вказаного рішення суду видано відповідний виконавчий лист.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» як правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»звернулось до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Мотивує тим, що у період 2010-2019р. в АТ «Райффайзен Банк Аваль» проводились зміни в організаційній структурі Львівської регіональної дирекції, у т.ч. структурному підрозділі який супроводжує роботу за виконавчими документами. Змінювались працівники, відбувалось територіальне переміщення Управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібним клієнтам з матеріалами справ проблемних позичальників. Територіальне переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями, звільнення та переміщення працівників Банку, а також значна кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника ускладнили роботу по своєчасному встановленню факту відсутності оригіналу виконавчого документу по згаданій вище справі, що в сукупності призвело до пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вказані обставини вважає поважними причинами пропуску такого строку і тому, просить його поновити.

Представник стягувача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить заяву задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялись про час і місце судового засідання належним чином, причин неявки не повідомили. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на даний час знищенні у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Як вбачається з копії оригінала виконавчого листа, такий видано стягувачу 28.01.2010р.

Відповідно до наданого заявником витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, дані про відкриття виконавчого провадження за згаданим вище рішенням суду в АСВП відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. в редакції чинній на момент ухвалення згаданого вище заочного рішення, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22, строки зазначені у частині першій цієї статті встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Правила набрання рішенням суду законної сили визначались положенням ст. 223 ЦПК України в редакції до 15.12.2017р., яка була чинна на момент ухвалення рішення суду від 09.11.2009р.

Відповідно до частини першої цієї статті, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

За змістом частини першої статті 294 ЦПК України в цій же редакції, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно наявної в суді інформації, сторонами таке рішення не оскаржувалось і заява про апеляційне оскарження не подавалась. Крім того, про оскарження такого рішення стягувач не зазначає, а відтак, за правилами ст. ст. 223, 294 ЦПК України в згаданій вище редакції, таке рішення набрало законної сили 04.01.2010р., тобто через десять днів протягом яких не було подано заяви про апеляційне оскарження рішення суду.

Як наслідок, за правилами п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. який був чинним на момент набрання рішення суду від 25.12.2009р. законної сили, строк пред`явлення його до примусового виконання спливав 04.01.2013р.

В процесі розгляду справи представник стягувача надав дві постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, остання з яких датована 28.05.2015р.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р., який був чинним на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже, у даній справі внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу строк пред`явлення його до виконання перервався та завершувався 28.05.2018р., тобто через три роки з дня винесення постанови.

Всупереч своєму обов`язку стягувач не долучив до матеріалів заяви будь-якого іншого доказу, який би свідчив про іншу дату завершення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тому, враховуючи принципи змагальності суд не буде ставати на сторону стягувача та вважатиме встановленим, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання завершився саме 28.05.2018р.

Заява про поновлення такого строку подана по спливу більше двох років після закінчення строку пред`явлення його до примусового виконання, при тому що саме рішення суду винесене майже одинадцять років тому.

Згідно даних Автоматизованої системи документообігу суду, з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у згаданій вище цивільній справі стягувач не звертався. Відповідні ухвали судом не постановлялись.

В розумінні ст. 433 ЦПК України під поважними причинами неможливості пред`явлення виконавчого документа до виконання слід вважати лише ті причини, які не залежали від волі стягувача і які об`єктивно унеможливлювали можливість дотримання останнім встановлених законом строків.

Відповідно до інтерпретації п. 1 ст. 6 «Право на справедливий судовий розгляд» Конвенції про захист прав людини і основних свобод Європейським Судом з прав людини, - виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «суду» в сенсі даної статті і що право кожного на судовий захист стало б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим до збитку однієї зі сторін (постанови від 19.03.97 року по справі «Хорнсби (Hornsby) проти Греції», від 07.05.2002 року по справі «Бурдов проти Росії», від 27.05.2004 року по справі «Метаксас (Метексас) проти Греції», від 29 березня 2006 року по справі «Мостаччуоло (Mostacciuolo) проти Італії (N 2)», від 15.02.2007 року по справі «Райлян проти Росії» і ін.).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, зацікавлена особа має демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain (Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії), § 35).

Стягувач як особа, яка вимагає примусового виконання рішення, наділений рядом спеціальних процесуальних прав, включаючи право на пред`явлення виконавчого документа до виконання. Здійснення цих прав не може бути обмежено за умови дотримання встановленого законодавством про виконавче провадження порядку.

Оскільки законодавцем не встановлені часові обмеження поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, в разі недобросовісної поведінки стягувача довільне тлумачення можливості поновлення судом відповідних строків та не врахування судом положень щодо обов`язкового доведення поважності пропуску строку може призвести до того, що боржник, при наявності винесеного щодо нього невиконаного судового акта, через бездіяльність стягувача повинен нескінченно перебувати під загрозою застосування до нього і належного йому майна виконавчих дій та заходів примусового виконання і, як наслідок, до надмірно тривалого перебування боржника в стані невизначеності щодо свого правового становища.

На переконання суду, причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, про які згадується в заяві свідчать лише про неналежну організацію стягувачем робочого процесу, де на протязі більше двох років жоден із працівників стягувача навіть не встановив, що банком пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Такі обставини жодним чином не можуть вважатись об`єктивними перешкодами для пред`явлення виконавчого документу до виконання, а відтак, причини пропуску встановленого законом строку не є поважними, що виключає можливість задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 260, 433 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 01.09.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.