ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/586/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Гумен В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1027/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Бобрової І.О.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільної повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю з дитинства першої групи безстроково та потребує стороннього догляду.

Заочним рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 11 лютого 2015 року в користь матері цієї дитини - ОСОБА_1 .

У квітні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду, мотивуючи її тим, що заочне рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2020 року заява ОСОБА_2 залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року, визнавши його неправосудним.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що скаржник вважає безпідставною ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2020 року про залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Щодо заочного рішення від 24 березня 2015 року вказує, що вважає свою доньку повнолітньою особою, оскільки вона досягла вісімнадцятирічного віку і не має правового статусу дитини, а тому він не повинен надавати матеріальну допомогу відповідно до вимог ст. 188 СК України.

Скаржник зазначає, що позивач не підтвердила відповідними документальними доказами факт утримання і опікування дочкою, а саме нею не надано: довідка про доходи учасників процесу; копія трудової книжки дитини з останнім записом про звільнення або довідка з центру зайнятості про перебування на обліку, довідка про склад сім`ї, що підтверджує місце проживання дитини, довідка про місцеперебування та майновий стан відповідача.

Вважає, що під час розгляду справи судом не враховані положення ст. 182, 188 СК України.

Скаржник наголошує, що довідка Сер. МСЕ-ЧНВ № 417575, відповідно до якої його донька є особою з інвалідністю групи «А» безстроково, є недійсною, оскільки вона не має форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальною експертною комісією. Причина і обставини захворювання та діагноз дочки ОСОБА_3 від нього приховується.

Скаржник посилається на те, що стан його здоров`я з віком різко погіршується, він має хронічні захворювання, періодично проходить курси лікування з приводу власних захворювань. Перебуває на утриманні племінників та цивільної дружини.

При розгляді справи, на думку скаржника, інтереси позивачки представляв невідомо який представник, що є порушенням норм процесуального закону.

Своїм право на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня працездатна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки і потребує матеріальної допомоги.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що позивачка і відповідач є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та братом ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання та записами в домовій книзі. З довідки Сер. МСЕ-ЧНВ № 417575 вбачається, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства першої групи «А», інвалідність встановлена безстроково. Дочка сторін потребує стороннього догляду та нагляду (а.с.5), а також потребує матеріальної допомоги.

Матеріали справи під час ухвалення рішення не містили будь-яких даних про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання повнолітньої непрацездатної дочки. Своїм правом на подачу заперечень (відзиву) на позовну заяву ОСОБА_2 не скористався, хоча був належним чином повідомлений про час розгляду справи (а.с.15,17). Вказане спростовує доводи скаржника з цього приводу.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2018 року був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання повнолітньої працездатної дитини. Судом було збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи стягнення із дня вступу рішення в законну силу. Це рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

Відповідно до частини першої ст. 198 ЦК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

За приписами ст. 182 СК України (в редакції станом на час розгляду справи) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи вказані норми Закону, колегія суддів виходить з того, що Закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із змісту наведених норм, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню непрацездатну дочку.

Додана до апеляційної скарги виписка з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 датована 2019 роком і тому не може братися апеляційним судом до уваги.

Інші дані щодо утриманців, незадовільного майнового стану та стану здоров`я на час ухвалення в 2015 році рішення суду скаржником не надано.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 є повнолітньою особою, оскільки вона досягла вісімнадцятирічного віку і не має правового статусу дитини є ґрунтовними, однак можливість стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину передбачена ст. 198 ЦК України, якою регулюються спірні правовідносини.

Щодо порушення норм процесуального права, що виразилися у допуску до участі у справі представника позивача без належних повноважень, то ці доводи спростовуються аудіозаписом судового засідання від 24.03.2015, з якого вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Коваленко О.Ю., особа якого була головуючим встановлена. За клопотанням представника були приєднані до справи документи на підтвердження його повноважень. Ці документи містяться на а.с.19-20.

Доводи скаржника щодо незгоди з ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2020 року не заслуговують на увагу, оскільки після її постановлення скаржник отримав право на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 24.03.2015.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови суду складений 02.09.2020.