Дата документу 09.09.2020 Справа № 333/6216/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6216/18 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/2114/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька пивна компанія» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пірамода», Приватне акціонерне товариство «Оболонь» про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ТОВ «Запорізька пивна компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Пірамода», ПрАТ «Оболонь» про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 18.07.2015 року між ТОВ «Запорізька пивна компанія» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір поставки продукції № ЗПК-2535, на підставі якого позивач зобов`язався поставити продукцію відповідачу, а відповідач зобов`язався своєчасно прийняти цю продукцію, оплатити її вартість на умовах даного договору поставки та повернути зворотну тару в строк та на умовах, передбачених цим договором. На виконання вимог договору поставки згідно з видатковою накладною № 1013861 від 07.04.2017р., видаткової накладної № 1020202 від 26.04.2017р., видаткової накладної № 10202021 від 26.04.2017р., видаткової накладної № 10702296 від 11.04.2018р., позивачем була передана в тимчасове користування зворотна тара, а саме: балон вуглекислотний Оболонь на 20 літрів, в кількості 2 шт., вартістю 1 600 грн. (з ПДВ) за одиницю; кег на 30 літрів Оболонь, в кількості 1 шт., вартістю 3 600 грн. (з ПДВ); кег на 50 літрів Оболонь, в кількості 2 шт., вартістю 3 600 грн. (з ПДВ) за одиницю.

Пунктом 1 розділу II договору поставки передбачений обов`язок відповідача повернути зворотну тару позивачу в строк та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 6 розділу II договору поставки встановлений строк повернення зворотної тари відповідачем. Так, вся зворотна тара повинна бути повернута відповідачем в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 7 діб - для теплих місяців (квітень - вересень), 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень - березень). При цьому, на відповідача покладається обов`язок забезпечити повне збереження схоронності і нотної тари, що передана йому в тимчасове користування (п. 1 розділу II Договору поставки). Ризик випадкового знищення та (або) пошкодження зворотної тари несе відповідач з моменту її отримання та до моменту її повернення позивачу. При пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу її заставну ціну з врахуванням податку на додану вартість (п. 8 розділу II Договору поставки).

Проте, відповідач в порушення договору поставки зворотну тару в обумовлені договором строки не повернув.

Відповідно до п. 3 розділу II Договору поставки заставна ціна на зворотну тару вказується в накладних. Згідно з видатковою накладною № 10202021 від 26.04.2017 року вартість балона вуглекислотного Оболонь 1 літрів складає 1 333 грн. 33 коп. без ПДВ. З урахуванням ПДВ вартість балона вуглекислотного Оболонь 20 літрів складає 1 600 грн. 00 коп.

Згідно з видатковою накладною № 1013861 від 07.04.2017 року вартість кега 30 літрів Оболонь складає 3 000 грн. 00 коп. без ПДВ. З урахуванням ПДВ вартість кега 30 літрів Оболонь складає 3 600 грн. 00 коп.

Згідно з видатковою накладною № 1020202 від 26.04.2017 року, видатковою накладною № 10702296 від 11.04.2018 року вартість кега 50 літрів Оболонь складає 3 000 грн. 00 коп. без ПДВ. З урахуванням ПДВ вартість кега літрів Оболонь складає 3 600 грн. 00 коп.

Таким чином, станом на дату подання позову за відповідачем обліковується заборгованість за неповернуту зворотну тару на суму 14 000 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 7 розділу 1 договору поставки, цей договір може бути достроково розірваним за вимогою однієї із сторін, при умові виконання своїх зобов`язань за цим договором. Сторона, що вимагає розірвання цього договору, зобов`язана письмово попередити про це іншу сторону не пізніше ніж за двадцять днів до дати розірвання цього Договору. Користуючись даним правом позивач 26.04.2018 року надіслав відповідачу лист вих. № 576 від 26.04.2018 року про розірвання договору поставки продукції від 18.07.2015 року № ЗГЖ-2535 в односторонньому порядку.

Пунктом 4 розділу 8 договору поставки передбачено, що в разі закінчення терміну дії цього договору, відповідач повинен повернути позивачу в термін не більше 15 діб все рекламне та інше обладнання, яке заходиться в користуванні позивача.

Також, з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції, що виробляється/реалізується ПАТ «Оболонь» та його корпоративними підприємствами, та яка поставлялася відповідачу за Договором поставки, 02.03.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений додаток до Договору поставки (далі - Додаток), на підставі якого позивач передав відповідачу у строкове користування, а відповідач прийняв торгове обладнання, про що свідчать акти приймання-передачі майна № 18935-869 від 02.03.2018 року, № 18935-869/1 від 02.03.2018 року.

Пунктом 4 розділу 8 договору поставки передбачено, що в разі закінчення терміну дії цього договору, відповідач повинен повернути позивачу в термін не більше 15 діб все рекламне та інше обладнання, яке знаходиться в користуванні позивача.

Пунктами 1.3., 2.3.12 Додатку передбачено, що обладнання повинно бути повернуто відповідачем та прийняте позивачем протягом 10 (десяти) робочих днів з дати закінчення дії Договору поставки (в тому числі строкового).

Відповідно до пункту 4.2. Додатку у випадку втрати (повного знищення) або неповернення в строк, передбачений п. 2.3.12 даного Додатку відповідачем обладнання, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість майна, вказану в Акті приймання-передачі обладнання, із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не була додатково узгоджена між сторонами.

Відповідачем не повернуто обладнання на загальну суму 103 052 грн. 83 коп. без ПДВ. З врахуванням ПДВ вартість майна складає 123 663 грн. 45 коп.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 17.09.2018 року відповідачем припинено підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до ЄДР (запис № 4081202). Але до теперішнього часу відповідачем орендоване майно позивачу не повернуто, його вартість не відшкодована.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізька пивна компанія» вартість неповернутого майна у розмірі 137 663 грн. 45 коп. з урахуванням ПДВ; та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізька пивна компанія» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 064 грн. 95 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізька пивна компанія» вартість неповернутого майна у розмірі 137 663 грн. 45 коп. з урахуванням ПДВ.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізька пивна компанія» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 064 грн. 95 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Основним доводом відповідача є те, що судом не враховано, що договір поставки вважається пролонгованим та діючим на час звернення позивача з цим позовом, а також на час ухвалення рішення про його задоволення судом. Тому вважає, що фактично не настав час повернення зворотної тари та обладнання.

ТОВ «Запорізька пивна компанія», повідомлене належним чином про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду 09.09.2020р. не з`явилось, заяв та клопотань не надало.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, судова повістка повернулась без вручення із зазначенням про "відсутність адресата", але судову повістку було отримано його адвокатом Вишняковим Д.О., що у відповідності до вимог ч. 5 статті 130 ЦПК України вважається належним повідомлення і самого відповідача.

Адвокатом Вишняковим Д.О. надано клопотання про відкладення розгляду справи, у якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку з його участю в іншому судовому процесі по іншій справі.

Між тим, колегія критично відноситься до вказаного клопотання та не вбачає підстав для його задоволення.

Так, про розгляд справи за позовом ТОВ «Запорізька пивна компанія», призначений на 09.09.2020 року на 16-00, адвокат був обізнаний вже 30.06.2020р. Проте, дата судового засідання у іншій справі були визначена ухвалою суду від 01.09.2020 року. А отже, надання переваги розгляду іншої справи не створює поважності причин неявки адвоката у це судове засідання.

Крім того, від самого ОСОБА_1 заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю його адвоката не надходило.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Пірамода», ПАТ «Оболонь» повідомлені належним чином, але також в судове засідання не з`явились

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2015 року між ТОВ «Запорізька пивна компанія» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір поставки продукції № ЗПК-2535, на підставі якого позивач зобов`язався поставити продукцію відповідачу, а відповідач зобов`язався своєчасно прийняти цю продукцію, оплатити її вартість на умовах даного договору поставки та повернути зворотну тару в строк та на умовах, передбачених цим договором.

На виконання вимог договору поставки згідно з видатковою накладною № 1013861 від 07.04.2017 року, видаткової накладної № 1020202 від 26.04.2017 року, видаткової накладної № 10202021 від 26.04.2017 року, видаткової накладної № 10702296 від 11.04.2018 року, позивачем була передана в тимчасове користування зворотна тара у кількості 5 одиниць.

Пунктом 6 розділу II Договору поставки встановлений строк повернення зворотної тари відповідачем, яка не була повернута ФОП ОСОБА_1 своєчасно. Тому станом на дату подання позову за відповідачем обліковується заборгованість за неповернуту зворотну тару на суму 14 000 грн. 00 коп.

Також позивачем відповідачу було передано інше обладнання на загальну суму 123 663 грн. 45 коп., яке останній позивачу не повернув.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 17.09.2018 року відповідачем припинено підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис до ЄДР (запис № 4081202), тому позивач звернувся до нього з позовом про стягнення вартості майна.

Задовольняючи позовні вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, зазначивши, що спори за участю фізичної особи, яка припинила свою діяльність як суб`єкт господарювання, належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Проте, з таким висновком суду, колегія не погоджується з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14?144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Запорізька пивна компанія» порушувало питання про стягнення боргу за невиконання умов договору поставки, укладеного між ним та ФОП ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, колегія суддів приходить до висновку про належність даного спору до господарської юрисдикції.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

У відповідності до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу, належну до юрисдикції господарського суду, по суті, прийняте у справі рішення суду про задоволення позову підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька пивна компанія» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пірамода», Приватне акціонерне товариство «Оболонь» про стягнення боргу - закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізька пивна компанія» право звернутися з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.