Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 431/3700/16-ц
Провадження № 22-ц/810/106/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року, постановленого Біловодським районним судом Луганської області у складі судді Соболєва Є.О., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» (далі відповідач - ТОВ «Біловодськ-Агро») про визнання договору оренди землі недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільгоспвиробництва № НОМЕР_1 , площею 10,0191 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області, та якій присвоєно кадастровий номер :10:003:0052.

У січні 2016 року від керівництва ТОВ «Біловодськ-Агро» позивач отримав примірник договору оренди землі як орендодавець, який він підписав у 2012 році без зазначення істотних умов договору, а саме: бланк договору було заповнено наполовину, не було вказано дати його підписання сторонами, ні кадастрового номеру, ні місця розташування та розмір земельної ділянки, не було досягнуто та не зазначено в договорі строк дії договору оренди та розмір орендної плати.

Підписання у 2012 році договору було зумовлено необхідністю розпаювання земельних ділянок і максимальний термін на який він погодився для передачі ТОВ «Біловодськ-Агро» землі в оренду становив три роки, а не на двадцять років, як визначено на власний розсуд орендарем ТОВ «Біловодськ-Агро».

Свідоцтво про право власності та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровані Реєстраційною службою Антрацитівського РУЮ, в той час коли м. Антрацит знаходиться на непідконтрольній Україні території, а земельна ділянка розташована в Біловодському районі.

За таких обставин, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі від 12 жовтня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Біловодськ-Агро».

28 листопада 2016 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій він зазначив, що у 2013 році до нього звернулися представники відповідача з пропозицією про надання йому допомоги в оформленні права власності на земельну ділянку з умовою, що позивач у подальшому укладе з відповідачем договір оренди землі. При цьому, йому було запропоновано підписати бланк договору оренди землі без зазначення реквізитів земельної ділянки, її площі, вартості, строку договору оренди, розміру орендної плати та надати довіреність на представництво інтересів позивача при отриманні свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Тільки у січні 2016 року він отримав від відповідача примірник договору оренди, де зазначено строк договору оренди 20 років, орендна плата вказана у твердій грошовій формі з індексацією раз на п`ять років, тоді як попередня домовленість була про те, що строк дії договору оренди становить три роки, та орендна плата розраховується у відсотковому відношенні до оцінки земельної ділянки з щорічною її індексацією. На момент державної реєстрації договору оренди землі між ним та відповідачем не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору і позивач не мав наміру укладати договір на вказаних умовах.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір оренди землі від 12 жовтня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Біловодськ-Агро» та витребувати з незаконного володіння ТОВ «Біловодськ-Агро» земельну ділянку для ведення товарного сільгоспвиробництва № НОМЕР_1 , площею 10,0191 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області, кадастровий номер :10:003:0052, що на праві власності належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2015 року.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 12 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро». Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» земельну ділянку для ведення товарного сільгоспвиробництва № НОМЕР_1 , площею 10,0191 га, що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2015 року, індексний номер 45466729. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач у справі ТОВ «Біловодськ-Агро» не погодилось з таким рішенням суду та звернулось з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року та додаткове рішення Біловодського районного суду Луганської області від 06 грудня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надавались представнику відповідача довіреності на представництво його інтересів з правом підпису відповідних документів на стадії розробки проекту приватизації земель та при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, реєстрації права власності на земельну ділянку та реєстрацію договору оренди землі. Скаржник також зазначає, що суд неправильно визначив відповідно до встановлених обставин правовідносини сторін, протирічно вказавши, що між сторонами у 2013 році була досягнута домовленість щодо оренди землі, однак дана домовленість не набула законності, й одночасно суд вказав, що в 2015 році сторони договір не укладали. Твердження суду про те, що укладення договору землі не було вільним з боку позивача та не відповідало його внутрішній волі є необґрунтованими, оскільки судом не було встановлено фактів стороннього впливу на волевиявлення позивача. Скаржник вважає, що договір оренди від 12 жовтня 2015 року відповідає вимогам статей 203,205,207,208,210,238,239,792 Цивільного кодексу України, а також вимогам статті 93 Земельного кодексу України, та статтям 13-19 Закону України «Про оренду землі». Крім того, відповідач не отримував копії уточненої позовної заяви, що позбавило його надати заперечення на уточнений позов, та порушено його право на допит свідків та на участь у дослідженні доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу ТОВ «Біловодськ-Агро» залишити без задоволення, а рішення суду від 03 листопада- 2017 року - без змін.

У відзиві позивач виклав обставини, аналогічні викладеним у позові, зазначаючи, що спірний договір оренди землі не відповідає вимогам ст. 15 Закону України « Про оренду землі» та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 2073 «Про затвердження порядку реєстрації договорів оренди землі», оскільки у ньому не відображено місце розташування земельної ділянки та дані про встановлення її меж відповідно до затвердженого проекту їх відведення у порядку землеустрою. Волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки на 20 років у нього не було.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року у цивільній справі № 431/3700/16ц.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 25 вересня 2018 року провадження у справі № 431/3700/16ц за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом судового рішення у цивільній справі № 431/3756/16-ц та у цивільній справі №431/3724/16-ц.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2018 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Єрмаков Ю.В. (головуючий суддя), Карташов О.Ю., Лозко Ю.П.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах.

У відповідності до пункту 12 частини 1, пункту 11 частини 2 Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Луганської області ліквідовано та створено Луганський апеляційний суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. В газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови суду, в якому днем початку роботи Луганського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області дана справа передана на розгляд до Луганського апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 жовтня 2018 року визначено новий склад суду у даній справі: головуючий суддя - Стахова Н.В., судді- Кострицький В.В., Єрмаков Ю.В.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Надали пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник у судове засідання, призначене на 16 січня 2020 року не з`явились, належним чином і в установленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими поштовими повідомленнями.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що укладання спірного договору оренди землі не було вільним з боку позивача та не відповідало його внутрішній волі, оскільки позивач підписував чисті бланки договору оренди землі, що підтверджується показами свідків та які зазначили, що пусті бланки договорів вони вимушені були підписати під погрозою того, що у випадку не підписання бланків договорів вони не отримають у власність землю та умовою підписання цих договорів була передача землі в оренду строком на 3 роки, а не на 20 років. У 2013 році між сторонами була досягнута домовленість щодо оренди землі, внаслідок чого позивачем представникові відповідача була надана довіреність на оформлення за позивачем права власності на орендовану земельну ділянку. Відсутність внутрішньої волі позивача на укладання спірного договору оренди землі є підставою для визнання цього договору недійсним. Суд першої інстанції, посилаючись на статтю 391 ЦК України, прийшов до висновку, що вимоги позивача про витребування земельної ділянки із незаконного володіння відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2015 року, індексний номер 45466729, ОСОБА_1 є власником призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 10,0191 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області, кадастровий номер :10:003:0052.

Відповідно до змісту наданого позивачем примірника договору оренди землі від 12 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Біловодськ-Агро» земельну ділянку площею 10,0191 га, кадастровий номер :10:003:0052 строком на 20 років, договір зареєстрований 12 жовтня 2015 року. Орендна плата становила 7564,21 грн. на рік, готівковим рахунком.

Звертаючись до суду з уточненою позовною заявою, позивач зазначив, що у 2013 році до нього як і до інших мешканців звернулися представники ТОВ «Біловодськ-Агро» з пропозицією про надання допомоги в оформленні права власності на земельну ділянку з умовою, в подальшому, укладення договору оренди належної йому земельної ділянки. При цьому позивачеві було запропоновано підписати бланк договору оренди землі без зазначення реквізитів земельної ділянки, її площі, вартості, строку дії договору та розміру орендної плати, а також надати довіреність на представництво відповідачем його інтересів при отриманні свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Позивач наголошував на тому, що наміру укладати з відповідачем договір оренди земельної ділянки строком на двадцять років він не мав, а також орендна плата вказана в твердій грошовій сумі з індексацією раз у п`ять років, тоді як попередньо між сторонами була домовленість про строк оренди у три роки та зазначення розміру орендної плати у відсотковому відношенні відповідно до оцінки земельної ділянки з щорічною її індексацією.

Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону № 161-XIV визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 названого Закону вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі, відповідно до статті 15 Закону № 161-XIV (у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди землі) є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

У статті 19 Закону № 161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно зі статтею 17 Закону № 161-XIV, у наведеній редакції, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням вимог Типового договору оренди землі сторони уклали оскаржуваний договір оренди земельної ділянки 12 жовтня 2015 року.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій статті 215 ЦК України.

Момент укладення договору визначено у частині першій статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто на момент підписання договору його сторонами.

Встановлено, що під час укладання спірного договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Біловодськ-Агро» (орендар) домовилися про строк оренди земельної ділянки у 20 років, орендну плату сторону визначили в розмірі 7 564,21 грн на рік, готівковим розрахунком, визначили обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації. Тобто, сторони спірним правочином досягли згоди з усіх істотних умов договору, передбачених статтею 15 Закону № 161-XIV.

Сторони при укладенні договору дотримувалися загальних вимог про свободу договору, передбачених ЦК України.

Посилання позивача на те, що ним було підписано чисті бланки договору оренди землі, та мова йшла про те, що оренда землі буде строком на 3 роки, він не мав наміру укладати договір на 20 років та 12 жовтня 2015 року договір ним не підписувався є безпідставними, оскільки позивач не надав доказів, що сторони домовлялися про інший строк дії договору - 3 роки, та те, що він підписував чистий бланк договору оренди. Доказів того, що спірний договір оренди від 12 жовтня 2015 року позивач не підписував, матеріали справи не містять, а позивачем таких доказів не надано.

Тому на час підписання спірного договору оренди сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Підстав, які б надавали можливість визнати такий договір недійсним на час його укладення, позивачем не надано.

У даному випадку позивачем не доведено існування підстав для визнання договору недійсним, оскільки в момент підписання договору його сторонами усі істотні умови були узгоджені, волевиявлення сторін було вільним, що підтверджується підписами на договорі оренди землі. Тому підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки від 12 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Біловодськ-Агро» та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння немає.

Що стосується вимог скаржника про скасування додаткового рішення, то додаткове рішення у вказаній цивільній справі не ухвалювалося.

Відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Біловодськ-Агро» про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 03 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки відмовити.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складений 20 січня 2020 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.В. Кострицький

Ю.В.Єрмаков