Справа № 199/7565/19
(2/199/111/20)
18.08.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Ковтун К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна, про визнання недійсною відмову від спадщини та встановлення факту прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В Л Е Н О:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна, про визнання недійсною відмову від спадщини та встановлення факту прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 19.01.1984 року позивач проживав по теперішній час та проживає у квартирі по АДРЕСА_1 , разом із матір`ю, вітчимом та дітьми.
06.09.1995 року квартира була приватизованою на шістьох членів сім`ї, у рівних часках по 1/6 частини, а саме: на матір позивача - ОСОБА_2 , її чоловіка - вітчима позивача - ОСОБА_3 , позивача - ОСОБА_1 , дружину позивача - ОСОБА_4 та дітей позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим позивача ОСОБА_3 , заповіту на належну йому часку майна - 1/6 квартири, він не залишив.
Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем першої черги за законом стала матір позивача - ОСОБА_2 .
Згідно зі ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.
Мати позивача ОСОБА_2 , яка була дружиною ОСОБА_3 , постійно мешкала у зазначеній квартирі, як за життя спадкодавця, так й після його смерті, що є фактичним прийняттям нею спадщини, оскільки вона фактично вступила в управління нею, користувалась майном, тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 матір позивача ОСОБА_2 померла. Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері та отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частини квартири по АДРЕСА_1 .
Із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належну вітчиму позивача - ОСОБА_3 , та успадковану його матір`ю ОСОБА_2 , позивач звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інни Віталіївни, однак постановою від 20.08.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної було зазначено, що дружина спадкодавця ОСОБА_2 відмовилась від спадщини на користь свого сина, позивача ОСОБА_1 , однак він не є спадкоємцем за законом відповідно до ЦК України у редакції 1963 року, бо відповідно до зазначеного кодексу, пасинки не входять ні до жодної черги спадкоємців за законом.
Позивачу не було відомо про відмову матері від спадщини та про вказану відмову він дізнався лише після ознайомлення із постановою нотаріуса.
З огляду на норму ст.555 ЦК УРСР 1963 року, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом,.
Матір позивача ОСОБА_2 надала заяву про відмову від спадщини, що залишилась після її померлого чоловіка ОСОБА_3 , на користь свого сина ОСОБА_1 , тому не бажала аби спадщина відійшла на користь держави. Таким чином, нотаріусом при складанні нею заяви про відмову від спадщини не роз`яснено наслідків такої відмови, з огляду на відсутність юридичної обізнаності. Як вбачається, на час складання заяви про відмову від спадщини на користь свого сина, ОСОБА_2 не була обізнана, що її син не є спадкоємцем за законом, як пасинок, після смерті вітчима, тому на його користь вона не могла відмовитися від спадщини.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсною відмову ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , від спадкового майна після померлого ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , та встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 .
Позивач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_7 надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник відповідача Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна надала до суду копію спадкової справи №213/1997 після смерті ОСОБА_3 , та просила справу слухати за її відсутності, про що надала письмову заяву.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 19.01.1984 року проживав по теперішній час поживає у квартирі по АДРЕСА_1 (а.с.13).
06.09.1995 року квартира була приватизованою на шістьох членів сім`ї, у рівних часках по 1/6 частини, а саме: на матір позивача - ОСОБА_2 , її чоловіка, вітчима позивача - ОСОБА_3 , позивача - ОСОБА_1 , дружину позивача - ОСОБА_4 та дітей позивача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим позивача ОСОБА_3 , заповіту на належну йому часку майна - 1/6 квартири він не залишив (а.с.13).
ОСОБА_2 , яка була дружиною ОСОБА_3 , постійно мешкала та була зареєстрована разом зі своїм чоловіком у квартирі по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №10/5-2044 від 23.09.2019 року, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 матір позивача ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актив цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №857 від 13.05.2008 року (а.с.14).
Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері та отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частини квартири по АДРЕСА_1 (а.с.18).
Звернувшись до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала вітчиму позивача - ОСОБА_3 , позивач отримав відмову державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. від 20.08.2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Відмова нотаріуса була вмотивована тим, що видача свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 повинна проводитися на підставі Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, але згідно зазначеного кодексу, пасинки не входять до жодної черги спадкоємців за законом.
Також у вказаній постанові нотаріуса зазначено, що дружина спадкодавця - ОСОБА_2 заявою відмовилась від спадщини на користь свого сина - ОСОБА_1 , але позивач ОСОБА_1 , не є спадкоємцем за законом відповідно до Цивільного кодексу України у редакції 1963 року (а.с.21).
Згідно з ч.5 ст.1274 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст. 225, 229-231, 233 цього Кодексу.
Так, згідно з ч.1 ст.229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 Цивільного кодексу України.
Водночас, згідно із частинами 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, ОСОБА_2 , вчиняючи правочин у вигляді відмови від прийняття спадщини після померлого чоловіка, через відсутність юридичної обізнаності, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме відмовилася від прийняття спадщини на користь особи, яка, відповідно до норм ЦК України у редакції 1963 року, не могла бути спадкоємцем за законом, а тому, на думку суду, цей правочин має бути визнаний недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 229 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Доказом, який свідчать про обставини прийняття спадщини ОСОБА_2 , тобто про проживання спадкодавця ОСОБА_3 на момент смерті зі спадкоємцем ОСОБА_2 , є довідка №10/5-2044 від 23.09.2019 року, видана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради, у якій зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17.11.1987 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна, про визнання недійсною відмови від спадщини та встановлення факту прийняття спадщини є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 51, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.203, 206, 215, 216, 229, 1268 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна, про визнання недійсною відмову від спадщини та встановлення факту прийняття спадщини, - задовольнити.
Визнати недійсною відмову ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , від спадкового майна після померлого ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 .
Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 .
Витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 28.08.2020 року.
Суддя