Справа № 279/5992/19
Провадження 2/279/384/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.,

за участю секретаря Комарової О.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно договору купівлі - продажу від 05.09.2018 року вона є власником вказаної двохкімнатної квартири .

Зазначила, що з 12.10.2018 року в квартирі крім неї є зареєстрованими її донька ОСОБА_3 та її чоловік відповідач по справі - ОСОБА_2 . 12.02.2012 року шлюб між її донькою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. З жовтня місяця 2018 року відповідач в належній їй квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги. На її неодноразові звернення до відповідача оплатити комунальні послуги чи знятися з реєстрації відповідач не реагує. Для неї як власника даного житлового приміщення наявність іншої зареєстрованої особи, яка в квартирі не проживає створює певні додаткові витрати по її утриманню та певні обмеження, щодо її розпорядження.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не надав відзиву на вказаний позов.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , що стверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 05.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2287 (а.с. 5-8 ).

В даній квартирі зареєстровані відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - зять, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька. ( довідка а.с.4).

Відповідач в квартирі, що належить позивачу, з жовтня місяця 2018 року не проживає по теперішній час, його особистих речей в квартирі немає, витрат оплату комунальних послуг не несе, що стверджується даними довідок сусідів від 18.10.2019 року. ( а.с. 10-12).

Будь-яких доказів на спростування цих актів відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист

прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист

прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України , члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 спільно з власником квартири не проживав, спільним побутом, бюджетом та турботою з позивачем пов"язаний не був, а тому в рорзумінні ст.3 СК УКраїни строни у справі не складають сім"ю.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов"язане з позбавленням права власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач ОСОБА_2 вселився в квартиру і набув право право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

За змістом ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що позивачка є власником квартири, і як власник цього майна надала право відповідачу користуватись ним. Право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі №734/387/15-ц.

Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 319, 383, 406 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Коваленко В.П.