Справа № 587/2199/20
РІШЕННЯ
23 грудня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Черних О.М., з участю секретаря судового засідання Землюк А.П., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Сумській області (м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 27) про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року,
В С Т А Н О В И В :
В своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки на момент оголошення України незалежною державою він постійно проживав в смт Степанівка, Сумського району, Сумської області. Вказав, що він народився в м. Охтирка, навчався в Охтирській середній школі, в 1977 році закінчив школу та вступив до Білоцерківського СПТУ №1, котре закінчив у 1979 році. 8 травня 1979 року отримав паспорт громадянина колишнього СРСР. З 1988 року по теперішній час заявник проживає в АДРЕСА_1 . Паспорт громадянина України заявник не отримував, а паспорт громадянина колишнього СРСР втратив. При зверненні до заінтересованої особи щодо видачі та оформлення паспорта громадянина України йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю встановлення належності до громадянства України, при цьому за результатами перевірки тотожність особи встановлено.На даний час рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для отримання паспорту громадянина України.
В судовому засіданні заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Сумській області поклався на розсуд суду.
Заслухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з реалізацією права власності.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України«Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року.
Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Згідно із п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Охтирка, Сумської області, в 1977 році закінчив Охтирську середню школу та в 1977 році та вступив до Білоцерківського СПТУ №1, котре закінчив у 1979 році, що стверджується свідоцтвом про народження та копією атестату № 917 (а.с. 6,7, 52).
Згідно облікової картки за № 82788858 від 25.03.1985 року ОСОБА_1 був членом ВЛКСМ в Комсомольській організації Охтирського міського ЛКСМ України в Сумській області (а.с. 9).
Заявник звернувся до заінтересованої особи, щодо отримання паспорта громадянина України, Управлінням ДМС України в Сумській області було проаналізовано надані документи та зроблено відповідний висновок, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі паспорта у зв`язку з відсутністю встановлення належності до громадянства України, при цьому за результатами перевірки тотожність особи встановлено. Крім того, у зазначеному висновку вказано, що згідно даних, 08 травня 1979 року Білоцерківським МВВС Київської області ОСОБА_1 документований паспортом громадячнина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 (а.с.14-16).
Згідно копії трудової книжки від 29.11.1984 року ОСОБА_1 з 1983 року по 1990 рік працював в ряді організацій на різних посадах на території Сумської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.47-51). З 1990 року заявник працював неофіційно, зокрема каменарем.
Селищний голова Степанівської селищної ради надав довідку № 807-025 від 09.12.2020 року, якою засвідчив факт проживання ОСОБА_1 на території сільської ради, а саме за адресою АДРЕСА_1 з 1988 року по теперішній час. Зокрема засвідчив, що станом на 24.08.1991 року заявник проживав за вищевказаною адресою. Крім того депутат селищної ради округу № 4 смт Степанівка ОСОБА_4 також засвідчив, що ОСОБА_1 з 1988 року по теперішній час проживає за вищевказаною адресою в смт Степанівка, Сумського району (а.с. 12,31).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що родичем заявника не являється, та що останнього знає як жителя смт Степанівка з 1989 року по теперішній час. Зазначив, що раніше він проживав з родиною та років десять тому донька закінчила школу та виїхала, з дружиною він розлучився. Як йому відомо, постійної роботи заявник не мав, працював камінарем по шабашкам.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , суду пояснила, що заявник приїхав до смт. Степанівка в 1988 році з родиною, купили усадьбу та будували будинок. ОСОБА_1 з того часу з селища нікуди не переїздив, працював по заробіткам, про його офійціне працевлаштування їй невідомо. На даний час, заявник проживає один, донька вийшла заміж та виїхала, з дружиною вони розлучилися і вона виїхала до м.Суми.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , суду пояснила, що заявник проживає на суміжній з нею вулиці, вона його добре знає. Зазначила, що ОСОБА_1 приїхав до селища Степанівка в 1988 році з дружиною. Дружина заявника працювала в школі і десь в 1989 -1990 роках свідок з нею познайомилася, оскільки проходила практику в школі. Заявник є гарним каменарем, його всі запрошували на роботу, чи працював він офіційно, їй невідомо.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , суду пояснила, що заявник є її колишнім чоловіком, зазначила, що ОСОБА_1 народився в м. Охтиркі після одруження в 1988 році, вони переїхали жити до смт Степанівка, Сумського району, Сумської області, чоловік на той час працював офіційно та в 1990 році звільнився за власним бажанням, з того часу працював неофіційно, зокрема каменарем. В 2010 році вони розлучилися і вона переїхала жити до м.Суми, заявник залишився проживати в смт Степанівка і по теперішній час.
Підстав сумніватись у показах свідків у суду немає, так як вони не є суперечливими між собою і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності.
Встановлення факту постійного проживання на території України станом на час оголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України.
Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, останній у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідків, а отже є всі підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року.
На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 10, 81, 258, 265, 273, 293, 315 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Сумській області (м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 27) про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних