ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2315/19
Провадження № 22-ц/4820/109/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова В.М.
з участю представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2315/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2019 року в складі судді Чевилюк З.А. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В cічні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 листопада 2011 року в розмірі 16248 грн. 78 коп., яка складається з 4937 грн. 73 коп. заборгованість за кредитом, 9315 грн. 78 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 745 грн. 33 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна частина) 749 грн. 94 коп. та стягнути судові витрати в розмірі 1921 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 листопада 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивач також зазначав, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому станом на 30 вересня 2018 року має заборгованість в сумі 16248 грн. 78 коп., яка включає заборгованість по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штраф - фіксована та відсоткова частини.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 листопада 2011 року в сумі 4937 грн. 73 коп., що складається з тіла кредиту, а також судовий збір в сумі 584 грн. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу у якій просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2019 року скасувати в частині відмови в стягненні частини заборгованості за процентами та неустойкою (пенею та штрафами) та ухвалити рішення яким задоволити в повному обсязі вимоги банку, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову в стягнені процентів та неустойки, оскільки, на думку апелянта, з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між банком та клієнтом фактично був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відсутність підпису ОСОБА_1 на цих Умовах та Правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості. Також, апелянт вказує, що суд не дав належної оцінки наданій при пред`явленні позову довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку ОСОБА_1 особисто підписав. В цій довідці зазначено тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку за користування кредитом, яка становить 2,5%, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів. Отже, як вказує апелянт, сторони при укладенні кредитного договору досягнули згоди щодо всіх істотних його умов. З наведених підстав, на думку апелянта, при вирішенні вказаного спору не може бути застосовано правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. До спірних правовідносин слід застосувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 127/7543/17. Також вказує, що відповідно до положень чинного законодавства основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, отже, встановивши, що банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит, а позичальник його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту. У зв`язку з цим, оскаржуване судове рішення прямо суперечить нормам цивільного права України та європейським правовим нормам, які регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 4937 грн. 73 коп., суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей, що відповідач належним чином ознайомлений з Витягом з Тарифів банку та Витягу з Умов банку, відтак між сторонами не досягнуто домовленості щодо плати за користуванням кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення отриманого кредиту, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.
Так судом встановлено, що 16 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг з встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок в розмірі 3000 грн.
В цій заяві, підписаній відповідачем, сторонами погоджено кредитний ліміт в розмірі 3000 грн.
Разом з цим ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними.
До позовної заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Крім того, цього ж дня 16 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначено, що базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,5 % на місяць, розмір щомісячного платежу 7% заборгованості, але не менше 50 грн. до 25 числа місяця наступного за звітним, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня1 + пеня2, де пеня1 - базова процентна ставка за договором, пеня 2 1% від суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць), штраф за порушення строків платежів по любому з грошових зобов`язань, більш, ніж на 30 днів 500 грн.+5% ціни позову.
За умовами вказаного договору позичальник, з урахуванням збільшення кредитного ліміту, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: картка № НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2015 року, картка № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2015 року, картка № НОМЕР_3 з терміном дії до вересня 2015 року, картка № НОМЕР_4 з терміном дії до травня 2016 року, картка № НОМЕР_5 з терміном дії до жовтня 2016 року, картка № НОМЕР_6 з терміном дії до лютого 2017 року, картка № НОМЕР_7 з терміном дії до лютого 2018 року, картка № НОМЕР_8 з терміном дії до березня 2018 року.
Кредитними коштами та відповідно кредитними картками відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.
Судом також було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має статус учасника АТО.

Згідно довідки Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області Міністерства оборони України № 351 від 06.08.2014 року солдат ОСОБА_1 був призваний по мобілізації на особливий період Хмельницьким ОМВК у команду НОМЕР_9 - 2 серпня 2014 року.

Відповідно до довідки ТВО командира військової частини польової пошти НОМЕР_10 капітана ОСОБА_2 рядовий ОСОБА_1 в період з 10 листопада 2014 року по 24 лютого 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО з 10 листопада 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 п. Артемівськ Донецької області, з 22 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року н.п. Чернухіно Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 по ІНФОРМАЦІЯ_3 п. Артемівськ Донецької області.

Також, як вбачається з військового квитка відповідача, він в період з 27 квітня по 30 жовтня 2016 року та з 14 лютого по 23 березня 2017 року проходив дійсну військову службу за контрактом в особливий період.
За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 30 вересня 2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору становила 16248 грн. 78 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту 4937 грн. 73 коп., відсотки за користування кредитом 9315 грн. 78 коп., також банком нараховані штрафні санкції у вигляді пені в сумі 745 грн. 33 коп. та штрафу 500 грн. (фіксована частина), 749 грн. 94 коп. (процентна частина).

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 вказаного Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 16 листопада 2011 року, підписаною ОСОБА_1 , процентна ставка за користування коштами погоджена сторонами в розмірі 2,5% на місяць або 30% на рік.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, однак в розрахунку заборгованості та позовній заяві з посиланням на Умови та правила надання банківських послуг зазначив відсотки за різні періоди в розмірі 30% річних і 43,2% річних.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 лютого 2009 року, посилався саме на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 листопада 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами саме в розмірі 43,2% річних.
В той же час в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, сторонами погоджено розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня1 + пеня2, де пеня1 - базова процентна ставка за договором, пеня2 1% від суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць), розмір штрафу за порушення строків платежів (500 грн.+5% ціни позову).
Отже сторонами було обумовлено та погоджено умови договору щодо процентної ставки за користування кредитом, строків сплати кредиту, розміру штрафних санкцій тощо.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню не лише тіло кредиту, а і проценти за користування кредитом та неустойка.
Однак, визначаючи розмір процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н, отримав вісім кредитних карток, остання № НОМЕР_8 з терміном дії до останнього дня березня 2018 року, на які було перераховано кредитні кошти і якими користувався відповідач.
Тобто, фактично, відповідач міг користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку лише до 31 березня 2018 року.
Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку - 31 березня 2018 року.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що строк дії останньої картки закінчується останнього дня - 31 березня 2018 року, отже момент закінчення строку кредитування теж 31 березня 2018 року, а у банка з 01 квітня 2018 року виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору.
Відтак, у межах строку кредитування до 31 березня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати процент, починаючи з 01 квітня 2018 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги повернути всю заборгованість за договором позивачу.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
При цьому слід звернути увагу, що в період участі позивача з 10 листопада 2014 року по 24 лютого 2015 року в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО банк у відповідності до чинного законодавства не нарахував йому проценти за користування кредитом, що підтверджується розрахунком банку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку надала суду письмові пояснення, в яких надала розрахунок заборгованості за даним кредитним договором по відсотках за користування кредитом.
За даним розрахунком заборгованість відповідача перед позивачем по відсотках за користування кредитним договором за період з 26 листопада 2015 року по 31 березня 2018 за узгодженою сторонами процентною ставкою 30% річних складає 3277 грн. 90 коп.
Колегія суддів вважає, що даний розрахунок є належним та допустимим доказом по справі щодо формули розрахунку заборгованості і в цій частині, відповідає матеріалам справи та умовам кредитного договору.
Однак при цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідач в період нарахування банком відсотків з 27 квітня по 30 жовтня 2016 року та з 14 лютого по 23 березня 2017 року проходив дійсну військову службу за контрактом в особливий період.
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
За таких обставин в період з 27 квітня по 30 жовтня 2016 року та з 14 лютого по 23 березня 2017 року банк не може нараховувати відповідачу проценти та штрафні санкції за користування кредитом.
Позов до суду направлений поштою 28 грудня 2018 року і таким чином за період 28 грудня 2015 року по 31 березня 2018 року, за виключенням періоду з 27 квітня по 30 жовтня 2016 року та з 14 лютого по 23 березня 2017 року, а всього 599 дні, в межах строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, з нього підлягають стягнення відсотки за користування кредитом.
Розмір даних відсотків, які необхідно стягнути з відповідача за користування кредитними коштами, складає 2464 грн. 75 коп. (30/360х599х4937,73/100).
Крім того колегія суддів вважає, що при вирішенні спору не можуть бути застосовані строки позовної давності як відмова в задоволенні позову в повному обсязі, так як право вимоги за кредитом у банку виникло з 1 квітня 2018 року, а позов до суду поданий 28 грудня 2018 року, тобто в межах трьох річного строку позовної давності,
Що стосується вимог про стягнення штрафу та пені, колегія суддів виходить зі слідуючого.
У відповідності до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується зокрема неустойкою, яка визначається як штрафом, пенею і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 16 листопада 2011 року, підписаної ОСОБА_1 , передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді пені пеня1 + пеня2, де пеня1 - базова процентна ставка за договором, пеня2 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць) та за порушення строків платежів по любому з грошових зобов`язань більш, ніж на 30 днів у вигляді штрафу (500 грн.+5% ціни позову).
Отже даним умовами кредитування передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у вигляді як пені, так і штрафу одночасно.

Тобто за одне і те ж саме порушення зобов`язання у вигляді несвоєчасної сплати орендної плати передбачена подвійна відповідальність одного виду, в той час коли пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржника (відповідачів) подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже з врахуванням викладеного, доводів та вимог апеляційної скарги слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді штрафу в сумі 910 грн. 78 клоп., з яких 500 грн. (фіксована частина) та 370 грн. 12 коп. (процентна частина - 5% від задоволеної частини позову) не підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню відповідно до умов кредитного договору в розмірі 745 грн. 33 коп., як про це просить позивач в позовній заяві.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасування з підстав невідповідності висновків суду обставинам справ, неправильного застосування норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь банку неповернутих грошових коштів в загальній сумі 8147 грн. 81 коп., з яких заборгованість за кредитом в сумі 4937 грн. 73 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2464 грн. 75 коп., пеня в сумі 745 грн. 33 коп.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 963,19 грн.: (8147,8х100:16248,78=50,14%х1921:100=963,19). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2643 грн., тому з урахуванням загальної суми задоволених вимог на його користь з відповідача підлягає стягненню 1325,20 грн. судових витрат: (50,14%х2643:100=1325,20). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2288 грн. 39 коп. (963,19 +1325,20).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 8147 грн. 81 коп. (вісім тисяч сто сорок сім гривень вісімдесят одна копійка).
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати в сумі 2288 грн. 39 коп. по сплаті судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 6 лютого 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова