ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2269/20 Справа № 214/4607/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторонни справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль",

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (надалі - АТ"Криворізька теплоцентраль"), просив суд здійснити перерахунок сплачених грошових коштів за отриману теплову енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 08.07.2016 по 31.12.2018 року з тарифу «інші споживачі» на відповідний тариф «для населення», а саме з вересня 2016 року - за тарифом 1298,53 за 1 Гкал з ПДВ, з листопада 2016 року за тарифом 1380,696 грн. за 1 Гкал з ПДВ, з 29 листопада 2017 року 1362, 276 за 1 Гкал з ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником нежилого приміщення, яке вбудоване в житловий багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Між сторонами укладений договір на поставку купівлі-продажу теплової енергії № 1721 від 18.12.2015 року з тепловим навантаженням 0,0024гкал/год., за тарифом передбаченим законодавством для категорій «інші споживачі». Позивачем 08.07.2016 року припинено підприємницьку діяльність, тому він звернувся до відповідача про перерахунок тарифів через припинення підприємницької діяльності з тарифу «інші споживачі» на тариф «для населення», проте йому відмовлено в проведенні перерахунку, із посиланням на те, що приміщення є нежитлове.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного вирішення спірного питання, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що ціноутворення залежить від статусу житла «житлове» чи «нежитлове», не урахував що ціна залежить від організаційно-правової форми суб`єктам, який споживає енергію. Зауважує, що жодним нормативним документом не передбачено нарахування плати за теплопостачання за нежитлове приміщення по тарифам «інші споживачі». Листи Національної комісії, надають лише роз`яснення та не є нормативно-правовим документом. Нежитлове приміщення входить до загальнобудинкової мережі опалення, окремого приєднання не має.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, поданого на неї відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.05.2008 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежиле приміщення №90 після реконструкції квартири, загальною площею 44.90 кв. м., що розташоване у АДРЕСА_2 (а.с.9).

Згідно договору купівлі-продажу № 1721 від 18 грудня 2015 року укладеного між ДП «Криворізька теплоцентраль» та ФОП ОСОБА_1 щодо постачання споживачеві-покупцю теплової енергії на умовах передбачених договором та додатками №1,2,3 до нього, щодо обсягів постачання теплової енергії, умови припинення та дислокації об`єкта. (а.с.6-8).

Позивач ОСОБА_1 23 травня 2019 року звертався до керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» з заявою про перерахунок сум за надання комунальних послуг. В якій просив здійснити перерахунок нарахованих сум до сплати з надані послуги з теплопостачання по об`єкту за адресою АДРЕСА_3 здійснених за тарифом «інші споживачі» на тариф «для населення», з моменту припинення ним підприємницької діяльності а саме 08.07.2016 року по 22.01.2019 року перерахунок ( а.с.32).

Відповідач АТ «Криворізька теплоцентраль» за результатами розгляду заяви позивачу надано відповідь, що при укладені договору ним було надано: виписка з Єдиного державного реєстру; свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення (після реконструкції квартири) ; рішення Криворізької міської ради № 309 від 08.06.2005 року «Про переведення житлових приміщень у нежитлові». Таким чином приміщення за адресою АДРЕСА_3 визначено, як нежиле приміщення після реконструкції квартири, тому нарахування здійснюються за тарифами «інше». Для вирішення питання нарахування за тарифом «населення», власнику приміщення, необхідно оформити документи для зміни функціонального значення приміщення за адресою АДРЕСА_3 , як житлове.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для перерахунку за отриману теплову енергію з тарифів «інші споживачі» на тариф «для населення», через припинення позивачем підприємницької діяльності, тому що об`єктом споживання теплової енергії є нежитлове приміщення, яке виведено з житлового фонду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно статті 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 19, 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі - Правила), які є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до пункту 3 зазначених Правил наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла; споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; тепловикористальнеобладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб;

Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (пункт 5 Правил).

Згідно пункту 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів пункту 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (стаття 40 Правил).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач не має права н здійснення перерахунку за отриману теплову енергію, оскільки статус належного йому на праві власності житла належить до нежитлових приміщень (офіс). Припинення ведення ним підприємницької діяльності не є підставу для зміни тарифікації.

Припинення позивачем підприємницької діяльності не тягне будь-яких наслідків для виконання укладеного між сторонами договору про купівлі-продажу теплової енергії, оскільки такий договір вважається укладеним відповідно до Закону № 2189-VIII, будь-які зміни сторонам до нього не вносились. Тарифи для власників нежитлових приміщень є єдиними, незважаючи на ту обставину, чи є такі власники суб`єктами підприємницької діяльності, що підтверджується відповідними постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: