У Х В А Л А

Єдиний унікальний номер 221/7756/19

Номер провадження 22-ц/804/2310/20

18 серпня 2020 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.,

суддів Пономарьової О.М.

Попової С.А.

секретар Сікора М.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач військово-цивільна адміністрація міста Волноваха

розглянувши у відкритому судовому засіданні, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року, у складі судді Мохова Є.І.,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю, вказуючи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.1976 року будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємицею першої черги після його смерті була його донька ОСОБА_3 яка проживала в цьому будинку та була зареєстрована в ньому. В березні 2007 року вона купила цей будинок у ОСОБА_3 за 5 000грн., про що остання написала розписку про отримання грошей, передала всі документи та вони повинні були оформити документи у нотаріуса, але не встигли, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 вона зробила ремонт у будинку та з 2009 року разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стали проживати в зазначеному будинку та проживають в ньому по теперішній час, вона підтримує будинок в належному технічному стані, сплачує комунальні платежі. Вважає, що добросовісно заволоділа будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, тому набула право власності на нього за набувальною давністю.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до військово-цивільної адміністрації м. Волноваха про визнання права власності на будинок за набувальною давністю задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на обєкт нерухомості - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з жилого будинку А-1, сараю Б-1, уборної Г-1, душу Д-1, огорожі №1, воріт №2.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 09 червня 2020 року прокуратура Донецької області в інтересах держави в особі відповідача військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Донецької області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач була обізнана відносно того, що домоволодіння, яке є предметом спору, належало на праві власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого є спадкоємець ОСОБА_3 , отже, не можна вважати володіння ОСОБА_1 спірним домолодінням добросовісним, а її таку що є добросовісним набувачем .

Крім того, судом було встановлено, що власник домолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем першої черги було його донька ОСОБА_3 . Проте суд не встановив, чи прийняла вона спадщину та чи успадковане майно після смерті самої ОСОБА_3 , яка також померла.

У свою чергу, відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців ОСОБА_3 за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття , орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Така фукція відповідно до ст.ю 16 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні» покладено на військово-цивільну адміністрацію м. Волновахи Донецької області.

Проте, військово-цивільна адміністрація м. Волноваха Донецької області особисто не брала участі у розгляді справи, надала клопотання про розгляд справи без її участі, заперечень проти позову не надала, тобто відповідач належним чином не здійснив захист інтересів держави у даній справі, що є підставою для представництва таких інтересів прокурором.

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційну скаргу подано та підписано заступником прокурора Донецької області, який, на її думку, не мав на це повноважень.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги, що спадщина є відумерлою та могла б перейти у власність територіальної громади є безпідставною, оскільки спадкоємицєю першої черги після смерті власника спірного домоволодіння ОСОБА_2 була його донька ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину та згідно домової книги для прописки громадян була в ньому зареєстрована. В березні 2007 року позивач придбала будинок у ОСОБА_3 про що було написано розписку та передано всі документи позивачу. Крім того, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги є її син ОСОБА_5 , який також згідно домової книги прописаний у спірному будинку, а тому вважається таким, що прийняв спадщині після смерті матері ОСОБА_3 . Він був обізнаний, що його мати продала будинок за життя, тому не претендував на нього як спадкоємець.

Вказані обставини свідчать, що будинок не є безхазяйним, а тому інтереси держави у даному випадку не порушені. Просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заступник прокурора прокуратури Донецької області Русланова Г.М. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги; позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, відповідач - військово-цивільна адміністрація м. Волноваха про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом повідомлений належним чином, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності та підтримав апеляційну скаргу прокуратури Донецької області.( а.с.108)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження на підставі апеляційної скарги заступника прокурора суддею-доповідачем не вирішувалось питання щодо права прокурора або військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Донецької області на апеляційне оскарження. Тим самим забезпечено конституційний принцип апеляційного оскарження рішення суду.

Але, якщо у результаті апеляційного розгляду справи встановлено, що рішенням суду не порушені права чи інтереси особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, то таке апеляційне провадження має бути закрите.

Відповідно до частини 1 статті 352 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частини 4, 5 статті 56 ЦПК України).

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку зі наведеним, треба зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку. (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі 815/1567/16)

Підставою звернення з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Донецької області, заступник прокурора зазначив те, що рішення суду, яким задоволено позовні вимоги про визнання право власності за набувальною давністю, позбавило територіальну громаду права на отримання у власність нерухового майна в порядку визнання спадщини відумерлої. Інтереси держави у цій справі полягають у правомірному обігу речових прав на нерухоме майно. Набуття права власності на домоволодіння у спосіб, що суперечить закону, порушує порядок обігу майнових прав на нівелює інтереси держави у цій сфері.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , 1940 року побудови, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.1976 року належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .( а.с. 9-10)

Спадкоємицею першої черги після його смерті була його донька ОСОБА_3 , яка проживала в цьому будинку та згідно домової книги для прописки громадян була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_2 .

В березні 2007 року позивач купила будинок АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 за 5 000грн., про що остання написала розписку про отримання грошей, передала позивачці всі документи та вони домовилися оформити документи у нотаріуса.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.( а.с. 11)

Після смерті ОСОБА_3 позивач зробила ремонт у будинку АДРЕСА_1 та з 2009 року разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до актів з місця проживання, мешкає в зазначеному будинку по теперішній час, позивач підтримує його в належному технічному стані, сплачує комунальні платежі. ( а.с. 20-21)

Відповідно до ст. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, 2003 року, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, передумовою застосування інституту визнання спадщини відумерлою має бути встановлення, що спадщини, яка відкрилася, не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом, спадщина після померлого ОСОБА_8 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто 40 років назад. Його спадкоємець ОСОБА_3 , яка згідно домової книги, була прописана разом із батьком на момент його смерті , також померла у 2007 році. Разом з ними був зареєстрований з моменту народження, тобто, з 1977 року до 1998 року ОСОБА_5 , який, як стверджує позивачка, є сином ОСОБА_3 .

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) ( ч.1 ст. 549 ЦК). Отже, спадкоємець, проживаючи разом із спадкодавцем, станом на час його смерті, фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 2о-55/2008 (провадження N 61-16298св18) .

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

У свою чергу, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Чинний цивільний кодекс не передбачає право переходу спадкоємства до держави, оскільки визнання спадщини відумерлою не є різновидом переходу спадкоємства.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України , у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Передбачений спеціальний строк для звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою - один рік з часу відкриття спадщини та регламентована певна процедура, встановлена у ЦПК. ( ч.2 ст.1277 ЦК України)

У свою чергу, строк для подання до суду заяви про відумерлість спадщини ( після 1 року з часу відкриття спадщини) не визначений законодавством. Практично це означає, що територіальна громада може звернутися до суду із відповідною заявою і через кілька років після смерті спадкодавця. Однак фактичні володільці майна після закінченні п`яти років (а щодо нерухомого майна - десяти років) за наявності умов, передбачених у ст. 344 ЦК, можуть набути його у власність за набувальною давністю, що, у свою чергу, стане перешкодою для визнання такого майна відумерлою спадщиною і переходу його у власність територіальної громади.

Позивачкою надані докази прийняття спадщини спадкоємцями після померлого ОСОБА_2 .

Отже, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є приватна власність фізичних осіб, які наділені самостійним правом на апеляційне оскарження, якщо рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки. А прокурор відповідно до статті 131-1 Конституції України не наділений правом оскаржувати судові рішення в інтересах фізичних осіб.

З урахування викладеного, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення суду фактично позбавляє відповідача можливості отримання спадкового майна на користь територіальної громади як відумерлого після померлого ОСОБА_2 та передачі у комунальну власність, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки стосуються суті спору між фізичними особами, тобто відносяться до приватного права, а тому не свідчать про порушення публічних прав держави в особі військової-цивільної адміністрації міста Волноваха Донецької області.

Крім того, у частині першій та другій статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати

процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей, що вказували б на неможливість органу місцевого самоврядування самостійно здійснювати представництво своїх інтересів в даній справі.

Крім того, у матеріалах справи є лист від 13 серпня 2020 року , згідно з яким військово-цивільна адміністрація м. Волновахи Донецької області просить задовольнити апеляційну скаргу прокурора на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року, отже є підстави вважати що у органу місцевого самоврядування наявний інтерес до спірного питання. (а. с. 108)

(Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року , справа № 2о-55/2008)

При цьому колегія суддів звертає увагу, що перевірка права прокурора на звернення до цивільного суду передує розгляду питання щодо правомірності дій відповідача, що оскаржуються (розгляду справи по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті. (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі 815/1567/16)

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (пункт 3 частини 1, частина 2 статті 362 ЦПК України).

За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі військової-цивільної адміністрації міста Волноваха на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року належить закрити.

У свою чергу, доводи позивачки про неповноважність заступника прокурора підписувати апеляційну скаргу від імені прокуратури Донецької області судова колегія вважає помилковими, оскільки правовідносини, які розглядав Верховний Суд та на судові рішення яких посилалась позивачка, виникли та закінчились до квітня 2017 року, та відповідно Суд застосував приписи ст. 24 закону України «Про прокуратуру», що діяли у цей період.

Керуючись п.3 частини 1 статті 362 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військово-цивільної адміністрації міста Волноваха за апеляційною скаргою прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі військово-цивільна адміністрація міста Волноваха на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року -закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 серпня 2020 року.

Судді: Г.Л. Гаврилова

О.М. Пономарьова

С.А. Попова