Справа № 645/781/20
Провадження № 2/645/888/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Федорової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Синьогуб А.Ю.

учасники справи:

представник позивача адвокат Заруцький Р.М.

представник відповідача адвокат Панькова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6000 грн. щомісяця з дня пред`явлення нею позову, а також додаткові витрати, понесені на утримання дитини, у тому числі: витрати на вивчення дитиною англійської мови в сумі 8540,00 грн., витрати на лікування дитини в сумі 1875,00 грн, витрати на розвиток здібностей дитини в сумі 10079,00 грн., витрати на оздоровлення в сумі 11401,00 грн., витрати на подорожування дитини в сумі 14544,45 грн.. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який був розірваний 30 жовтня 2007 року. Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючі з 24.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину її витрати на утримання доньки значно зросли, витрати на харчування дитини складають від 3000 грн. на місяць, на купівлю одягу та взуття, форми для навчання та спортивного одягу від 6000 грн., витрати на гігієнічні засоби 2000 грн., витрати на медикаменти та лікування 3000 грн, витрати на інтернет, телефонний зв`язок 500 грн.. Отже, за твердженням позивачки, щомісячні мінімальні витрати на утримання доньки складають більше 12000 грн.. Крім того, позивач наголосила, що вона несе значні додаткові витрати на утримання дитини, оскільки вона вивчає англійську мову та позивачкою за періоди: з вересня 2017 року по травень 2018 року сплачено за навчання 5650,00 грн., з вересня 2018 року по травень 2018 року 7430,00 грн. та з вересня 2019 року по жовтень 2019 року 4000,00 грн.. Крім того, вказала, що дитина має проблеми з прикусом, у зв`язку з чим витрати на лікування у стоматолога склали 1875,00 грн.. Також, дитина має здібності до фотографування та бажає у майбутньому розвиватися в цьому напрямку, у зв`язку з чим позивач придбала їй відповідне обладнання, вартість якого склала 10079,00 грн.. Також, дитина відвідувала дитячі оздоровчі табори у 2017, 2018, 2019 роках, та додаткові витрати на оздоровлення у зв`язку з чим склали 11401,00 грн.. Крім того, дитина подорожувала в іноземні країни в період: з 29.04.2017 року по 06.05.2017 року, з 25.03.2018 року по 03.04.2018 року, з 29.04.2019 року по 06.05.2019 року та з 26.06.2019 року по 03.07.2019 року, додаткові витрати на що склали 14544,45 грн..

В добровільному порядку відповідач відмовляється компенсувати позивачці додаткові витрати на утримання доньки, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідач у відзиві на позов, який надійшов до суду 04.03.2020 року, проти позову заперечує, посилаючись на те, що він систематично сплачує аліменти на утримання дитини навіть у розмірі, більшому, ніж встановлений за рішенням суду про стягнення аліментів, та станом на лютий 2020 року їхній розмір складає більше 130 % прожиткового мінімуму для дитини, у зв`язку з чим вважає позовну вимогу про стягнення з нього на користь позивача 6000 грн. аліментів на утримання дитини безпідставною та необґрунтованою.

Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на вивчення дитиною англійської мови в центрі англійської мови, посилаючись на те, що надані позивачем докази їх понесення є неналежними, в розумінні вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на лікування прикусу дитини, оскільки ці витрати не підтверджені належними доказами, а також вказані витрати повинні здійснюватися у відповідній районній стоматологічний, а в разі складності випадку обласній стоматологічний лікарні, оскільки, дитина (в особі позивача) повинна була укласти декларацію про медичну допомогу з терапевтом за місцем проживання, який повинен був надати відповідне направлення для такого лікування, а Національна служба здоров`я України в межах коштів на лікування особи на рік, таку медичну допомогу профінансувати.

Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, пов`язаних з фотографуванням, та придбанням, у зв`язку з цим, принтера на суму 5460,85 грн. та дзеркальної фотокамери з додатками на суму 4699,00 грн., посилаючись на те, що він щодо цих витрат сплачує аліменти. Також вважає, що позивачем не подано доказів того, що дитина використовує принтер та дзеркальну фотокамеру, та чи були вони дійсно придбані для неї, а також відсутнє обґрунтування необхідності їх придбання для цільового використання - навчання, додаткові здібності, тощо. Наголосив, що із стягненням додаткових витрат ст. 192 СК України прямо пов`язує виключно з особливими обставинами, які, на думку відповідача, в даній справі відсутні.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення витрат на оздоровлення дитини, позивач посилається на роз`яснення Міністерства соціальної політики України, з якого вбачається, що саме з аліментів такі витрати повинні сплачуватися одержувачем аліментів, якщо платник сплачує більше, ніж 50% прожиткового мінімуму щомісячно, а витрати на щорічний відпочинок дитини відносяться до набору послуг, які входять до прожиткового мінімуму, та обліковуються в розрізі аліментів як витрати, пов`язані з наданням послуг на охорону здоров`я. Тому вважає, що посилання позивача в цій частині на стягнення з нього коштів також протирічать діючому законодавству.

Також, відповідач заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на відпочинок дитини за кордоном у зазначені в позові періоди, посилаючись на те, що як доказ їх понесення, суду, окрім ваучерів туристичних операторів та роздруківок туристичних агенцій, які не є навіть первинними бухгалтерськими документами в Україні, нічого надано не було, ані квитки на літак, ані виписки з банківських карт про оплату, ані фіскальних чеків. Тому вважає вказану позовну вимогу не доведеною належними доказами.

Крім того, відповідач наголосив, що позов не містить відповідно до вимог ст. 185 СК України жодного обґрунтування особливих обставин, які в даному випадку повинні бути зазначені на обґрунтування включення цих витрат до необхідних додаткових.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року відкрите провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, та витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області та у Головного управління ДПС у Хмельницькій області інформацію щодо розміру доходів фізичної особи ОСОБА_2 за період 01 січня 2016 року до лютого 2020 року; а також витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону (в`їзд/виїзд) громадянином ОСОБА_2 в період з 01 січня 2018 року до лютого 2020 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.07.2020 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів та витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону (в`їзд/виїзд) громадянином ОСОБА_2 із зазначенням дат виїзду за межі території України та в`їзду на територію України, в період з 29 січня 2020 року до 31.07.2020 року. Також витребувано у відповідача наступні відомості: яку візу оформлено ОСОБА_2 для виїзду на територію Польщі?; у якому воєводстві Польщі ОСОБА_2 здійснює трудову діяльність з метою заробітку (у разі, якщо отримано робочу візу)?; чи сплачує податки ОСОБА_2 на території Польщі та в якому розмірі (у разі, якщо отримано робочу візу)?; який розмір заробітку/доходу на місяць отримує ОСОБА_2 на території Польщі (у разі, якщо отримано робочу візу)?

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_6 про здійснення судового доручення про надання правової допомоги за кордоном (Республіка Польща) залишено без задоволення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.10.2020 року повторне клопотання представника позивача ОСОБА_6 про здійснення судового доручення про надання правової допомоги за кордоном (Республіка Польща) залишено без задоволення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року повернуто апелянту.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.12.2020 року повторне клопотання представника позивача ОСОБА_6 про здійснення судового доручення про надання правової допомоги за кордоном (Республіка Польща) залишено без задоволення.

Представник позивача адвокат Заруцький Р.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача адвокат Панькова О.Ю. в судовому засіданні наголосила, що відповідач на цей час працює різноробочим на будівництві, офіційного місця роботи не має та не спроможний сплачувати більш, ніж 2400-2600 грн. на місяць аліментів на утримання доньки, проти стягнення додаткових витрат заперечувала, оскільки вважала, що в цій частині позов не доведений.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши позивача в якості свідка, суд встановив наступне.

Сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 30 жовтня 2007 року, про що Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 478 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (том І а.с. 9).

Від шлюбу подружжя має доньку ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , том І а.с. 11).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2019 року по справі № 641/6862/18, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2018 року і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

8 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Цим Законом були внесені зміни до Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Зі змісту ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, за наявності відповідних підстав, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Щодо посилання позивача на зміну майнового стану відповідача через отримання значних доходів, а саме: за 2017 рік в сумі 145952,00 грн. (щомісячний дохід 12162,66 грн.), та за січень 2018 року в сумі 132980,00 грн., на підтвердження чого позивачем долучена до матеріалів справи копія декларації відповідача, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Питання щодо отримання ОСОБА_2 доходу в зазначених періодах часу та розмірах вже було предметом дослідження та було відображено у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків щодо ОСОБА_2 , наданих на запит суду з ГУ ДФС у Харківській області від 14.02.2019 року, в ході розгляду справи № 641/6862/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за наслідками розгляду якої Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення від 27.02.2019 року (том І а.с. 15-16).

Крім того, суд бере до уваги посилання відповідача на те, що після продажу нерухомості у м. Харкові ним було придбано нерухомість у м. Хмельницькому (том І а.с. 92-94).

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 з 21 липня 1997 року по 29 січня 2018 року проходив службу в ЗС України, МНС України, ДСНС України (том І а.с. 87).

Згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № 486 від 30.01.2018 року, виданим ОСОБА_2 , останній 20 січня 2018 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних Слобідським ОРВК м. Харкова за станом здоров`я. Свідоцтво про хворобу № 2129 від 29.12.2017 року (том І а.с. 88).

Відповідач ОСОБА_2 має захворювання: «Діагноз заключний клінічний основний - Т.90.5. Наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (анамнестично) у вигляді розсіяної неврологічної мікросимптоматики, стійкої цефалгії, лікворно-гіпертензивного, вестибуло-атактичного, астено-вегетативного з кризовим перебігом синдромів. Загострення хронічного дискогенного поперекового-крижового радикуліту зі стійкими м`язево-тонічним та міофасціальним больовими синдромами. Діагноз заключний клінічний супутній М 42.9. Розповсюджений остеохондроз хребта ІІ ст, множинні кили Шморля. Больовий синдром (том І а.с. 91).

Відповідно до Довідки Хмельницького міського центру зайнятості Державної служби зайнятості (Центральний апарат) Хмельницької області (далі ХМЦЗ) за № 2544 від 27.02.2020 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в ХМЦЗ, статус безробітного отримав 26.02.2020 року (том І а.с. 89).

Відповідно до наданої Хмельницьким міським центром зайнятості № 22-15/2944 від 22.10.2020 року на адвокатський запит адвоката Ящук Н.А., долученої до матеріалів справи представником позивача, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на обліку в Хмельницькому міському центрі зайнятості з 26.02.2020 року по 26.05.2020 року. Допомогу по безробіттю під час перебування на обліку не отримував (том ІІ а.с. 80).

Згідно з отриманими відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів, наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів, ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року отримував доходи з таких джерел: сума нарахованого доходу відповідача за І квартал 2016 року склала 22179,99 грн., ІІ квартал 2016 року - 35318,14 грн. , ІІІ квартал 2016 року - 27134,10 грн., VІ квартал 2016 року - 1000,00 грн. - соціальні виплати, VІ квартал 2016 року - 30005,55 грн. сума грошового забезпечення; за І квартал 2017 року - 27269,00 грн., ІІ квартал 2017 року - 48289,20 грн. , ІІІ квартал 2017 року - 36090,19 грн., VІ квартал 2017 року - 1000,00 грн. - соціальні виплати, VІ квартал 2017 року - 34303,71 грн. сума грошового забезпечення; І квартал 2018 року - 5683,87 грн. соціальні виплати , І квартал 2018 року - 132980,36 грн. сума грошового забезпечення , ІІІ квартал 2018 року -1000,00 грн. соціальні виплати; VІ квартал 2018 року та 1- VІ квартал 2019 року відсутня інформація про доходи (том І а.с. 105, 108).

Допитана в ході розгляду справи в якості свідка ОСОБА_9 пояснила суду, що їй було відомо від спільних із відповідачем знайомих, що в 2017 та в 2018 роках він проживав та працював в Польщі, проте в подальшому вона втратила з відповідачем зв`язок та лише від спільних знайомих їй відомо, що він проживає та працює на території Республіки Польща останнім часом та отримує за кордоном значні доходи.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач працевлаштований в Республіці Польща та отримує за кордоном значні доходи, оскільки ці твердження ґрунтуються на припущеннях позивача.

Відповідач у своїх письмових поясненнях неодноразово заперечував вказану обставину та наголошував, що ця інформація не відповідає дійсності.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотань представників позивача про здійснення судового доручення про надання правової допомоги за кордоном (Республіка Польща) щодо встановлення місця роботи та розміру заробітної плати ОСОБА_2 , оскільки посилання сторони позивача на те, що відповідач працює в Польщі та отримує там значні прибутки ґрунтувалося виключно на припущеннях позивача.

В судовому засіданні 23.12.2020 року представник відповідача адвокат Панькова О.Ю. повідомила, що на цей час відповідач працює без офіційного працевлаштування на будівництві різноробочим та отримує мінливий дохід в межах від 9000 грн. до 11000 грн., та сплачує аліменти на утримання доньки в сумі 2400 грн. - 2600 грн. на місяць. Також представник наголосила, що аліменти в більшому розмірі відповідач сплачувати не має можливості.

Зважаючи на те, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зміни способу стягнення аліментів та визначення їх розміру в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, вимога позивача про зміну розміру аліментів починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви до суду задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № 3 про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року по справі № 201/15248/16-ц (61-4862ск18) дійшов висновку про те, що положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, які негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Проте, наявність таких особливих обставин та додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Тобто додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

З матеріалів справи вбачається, що дитині ОСОБА_3 встановлено брекет-систему ортодонтичну конструкцію для корекції положення зубів і прикусу, наявність якої потребує періодичного професійного чищення зубів.

Відповідно до товарних чеків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 (ліцензія Міністерства охорони здоров`я України № 597517 від 16.02.2012 року) № 53 від 17.11.2018 року, № 54 від 23.02.2019 року, № 55 від 24.08.2019 року ОСОБА_3 (мати ОСОБА_1 ) відвідувала стоматологічну клініку «Місто Дент» з метою проведення професійної гігієни порожнини рота та підясенного полірування зубів апаратом EMS Perio, загальна вартість проведених процедур складає 3750 грн., та 1/2 витрат на лікування дитини складає 1875 грн..

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на те, що вказані витрати повинні здійснюватися у відповідній районній стоматологічній, а в разі складності випадку - в обласній стоматологічній лікарні, оскільки дитина (в особі позивача) повинна була укласти декларацію про медичну допомогу з терапевтом за місцем проживання, який повинен був надати відповідне направлення для такого лікування, а Національна служба здоров`я України, в межах коштів на лікування особи на рік, має таку допомогу профінансувати, оскільки визначений позивачем загальний розмір коштів на лікування повністю покривається витратами на неповнолітню особу на 2019 рік, визначений Міністерством охорони здоров`я України.

Слід зазначити, що згідно із Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Статтею 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» закріплено право на охорону здоров`я, зокрема, кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, зокрема, кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я.

Відповідно до статті 38 Закону, що закріплює право вибору лікаря і закладу охорони здоров`я, кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка скористалась своїм правом на на вільний вибір лікаря-стоматолога для спільної з відповідачем неповнолітньої дитини, який з метою усунення проблем з прикусом дитини встановив брекет-систему. При цьому, позивачка звернулася з позовною вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини лише пов`язаних з проведенням професійної гігієни порожнини рота та підясенного полірування зубів, необхідних під час корекції прикусу дитини за допомогою брекет-системи.

З урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 141 СК України, розмір витрат на лікування, понесення яких позивачем доведено наданими належними та допустимими доказами, які позивач просить стягнути з відповідача, складає 1875,00 грн. (3750 / 2).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 в сумі 1875,00 грн..

Стосовно решти вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, а саме витрат на навчання дитини, розвиток здібностей дитини, оздоровлення дитини, подорожування дитини, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Посилання позивача на те, що вона понесла додаткові витрати на навчання доньки, 1/2 яких просить стягнути з відповідача, у тому числі: 8540,00 грн. витрат на вивчення англійської мови, 10079,00 грн. витрат на розвиток здібностей дитини, 11401,00 грн. витрат на оздоровлення дитини, 14544,45 грн. витрат на подорожування дитини, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Позивачем не доведено, що понесення цих витрат зумовлене наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаних сферах, а саме, що дитина приймала участь в олімпіадах, конкурсах або змаганнях, тощо, та здобувала певні досягнення.

Доводи позивача про те, що дитина відвідує заняття з англійської мови, у зв`язку з чим позивачкою за період з вересня 2017 року по травень 2018 року сплачено за навчання 5650,00 грн., з вересня 2018 року по травень 2018 року 7430,00 грн. та з вересня 2019 року по жовтень 2019 року 4000,00 грн, а також має здібності до фотографування та бажає у майбутньому розвиватися в цьому напрямку, у зв`язку з чим позивачкою було придбано дитині МФУ CanonPixmaG3400 кольорового друку для виготовлення кольорових фотознімків вартістю 5460,85 грн., а також дзеркальну фотокамеру CanonEOS 1300Dkit 18-55 ІS, карту пам`яті до неї та сумку вартістю 14699,00 грн., для розвитку здібностей у дитини в цих напрямках, що підтверджується грамотами та подяками, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що відвідування занять з англійської мови, а також захоплення дитини фотографуванням зумовлені наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаних сферах, а не є способом забезпечення дозвілля.

Доводи позивача з приводу відшкодування їй відповідачем половини вартості витрат на оздоровлення дитини, а саме на придбання путівок в оздоровчі табори: «Сонячний» у 2017 році вартістю 7730,00 грн. та у 2018 році вартістю 8330,00 грн.; ДУ ДЗОВ «Лісова казка» у 2019 році вартістю 6742,00 грн., не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що саме за рекомендацією лікарів дитина потребувала оздоровлення. Тобто, зазначений вид та місце оздоровлення дитини було власним та самостійним вибором позивача.

Також, суд вважає, що понесення позивачем витрат на подорожування та відвідування іноземних країн дитиною також не належить до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, оскільки туристичні подорожі є способом забезпечення дозвілля дитини, що не пов`язано з особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Крім того, встановлено, що позивач не узгоджувала з відповідачем вказані витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-267 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року по справі № 641/6862/18ц.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 грн. щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати понесені на утримання дитини в розмірі 1875,00 грн..

Стягнути ОСОБА_2 з на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія та номер паспорта НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серія та номер паспорта - НОМЕР_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 24.12.2020 року.

Суддя О.В. Федорова