Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4250/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В. секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 20.11.1972 року, свідоцтвом про одруження позивача серії НОМЕР_2 від 17.04.1999 року. Через розбіжність ідентифікації персональних даних позивача та спадкодавця рішенням Виноградівського районного суду від 12.11.2020 року у справі №299/3078/20 встановлено факт родинних відносин між позивачем та її померлим батьком.

Заповіту покійний не залишив. Позивачка та відповідач є спадкоємцями першої черги до майна ОСОБА_3 . Мати позивачки дружина ОСОБА_3 , померла ще раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька, на майно, що йому належало, відкрилася спадщина.

Покійному ОСОБА_3 , на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У межах шестимісячного строку після його смерті, позивач звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини нотаріальної контори, яка зареєструвала відповідну спадкову справу.

Після звернення до державного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, нотаріусом позивачу було надано у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і їй було роз`яснено право на звернення до суду.

Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом до майна померлого до нотаріуса за прийняттям спадщини не зверталися.

На даний час, позивач не може визнати право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса, із-за відсутності оригіналу правовстановлюючих документів на будинок, тому змушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не зявилася, її представником до суду подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує, щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно (а.с.29).

Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_3 (а.с.8). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 20.11.1972 року, свідоцтвом про одруження позивача серії НОМЕР_2 від 17.04.1999 року (а.с.5, 6).

Через розбіжність ідентифікації персональних даних позивача та спадкодавця рішенням Виноградівського районного суду від 12.11.2020 року у справі №299/3078/20 встановлено факт родинних відносин між позивачем та її померлим батьком (а.с.33-34 зв.).

Мати позивачки померла ще раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Покійному ОСОБА_3 , на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 26.11.2020 року №1090 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений, зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 06.12.2000 року, виданого на підставі розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації №661 від 05.12.2000 року.

Згідно довідки від 26.11.2020 р. №1090, технічного паспорта від 24.11.2020 р., виданих КП «Виноградівське РБТІ», житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений рік будівництва - 1967.

Інвентаризаційна вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , складає 131 722, 00 грн.

Загальна корисна площа житлового будинку становить 71,5 кв.м., в тому числі житлова площа 34,5 кв.м. (а.с.10)

Померлий ОСОБА_3 мав спадкоємцями першої черги двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У межах шестимісячного строку після його смерті, позивач звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, яка зареєструвала відповідну спадкову справу (а.с.32).

Відповідач по справі брат позивачки, спадщину не прийняв, із заявою про прийняття такої до нотаріальної контори не звертався.

Після звернення позивачки до державного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, нотаріусом позивачу було надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві і йому було роз`яснено право на звернення до суду.

Суд констатує, що позивач після смерті своєї матері відповідно до ст.1269-1270 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці до майна померлого спадщину не прийняли, із заявою про прийняття такої до нотаріальної контори не зверталися.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки..

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою першої черги спадкування як донька померлого, спадщину прийняла в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інші особи, які мають право претендувати на спадкове майно від своїх прав відмовилися, про що подали відповідні заяви. Іншого способу захистити своє право у спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

Однак, згідно із правилами, встановленими Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 4.15, 4.18), для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту у обраний спосіб, передбачений законом.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд-,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою в АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на завершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , (загальною площею 71,5 кв.м. житловою площею 34,5 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийВ. В. Леньо