Ухвала

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 317/763/19

провадження № 61-241ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 121 291, 17 грн.

В обґрунтування свого позову зазначало, що 09 листопада 2009 року

між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 6 тис. грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків

за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов`язань

у відповідача утворилась заборгованість, визначена банком до стягнення,

у розмірі 121 291, 17 грн, яка складається із: 5 994, 81 грн - заборгованості

за кредитом; 115 296, 36 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом з 04 листопада 2009 року по 30 травня 2018 року.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість

за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року в розмірі

5 994, 81 грн.

Іншу частину позовних вимог залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні відсотків, нарахованих за період

з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року скасовано.

У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, нарахованих за період з 04 листопада 2009 року по 31 червня 2015 року, за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2009 року, відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк»

про стягнення відсотків, нарахованих за період з 01 листопада 2015 року

по 30 травня 2018 року залишено без змін.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшлакасаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк» від 27 грудня 2019 року, в якій заявник просить скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області

від 30 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 19 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову

про стягнення відсотків за кредитним договором на суму 115 296, 36 грн

і ухвалити нове рішення про задоволення позову в оскарженій частині

у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 121 291, 17 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа на судові рішення, у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Заявник у касаційній скарзі вказав, що справа має для нього виняткове значення, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження. Також заявник зазначив, що справа має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд не може погодитись із тим, що ця справа, в якій судовими рішеннями судів першої й апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову

у частині стягнення відсотків за кредитним договором на суму

115 296, 36 грн у зв`язку із безпідставністю позовних вимог у цій частині,

з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12),

та пропуском строку позовної давності, має виняткове значення

для АТ КБ «ПриватБанк», що є одним із найбільших банків України, а також має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2019 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников