КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8724/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/2913/19

02 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Діденко Володимира Євгеновича на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Гребенюк В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 28.06.2014 року вона та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим . У зв`язку з укладенням шлюбу, позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». На підставі свідоцтва про шлюб позивачу було видано паспорт на прізвище « ОСОБА_1 ».

Вказувала на те, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися, шлюб фактично припинився, у зв`язку з чим, вона вирішила розірвати шлюб та повернути собі дошлюбне прізвище та відповідно змінити паспорт. Однак, у реєстрації розірвання шлюбу їй було відмовлено через відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб, укладеного між нею та відповідачем.

Посилаючись на вказані обставини, положення ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивачка просила визнати недійсним шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис 331.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Діденко Володимир Євгенович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права. Зазначав, що суд помилково не застосував положення ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в яких визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, а відтак дійшов помилкового висновку, що шлюб укладений між позивачем та відповідачем створив правові наслідки.

Вказував на те, що в позові зверталася увага суду на те, що підставою для обміну паспорту на дошлюбне прізвище могла б бути довідка ДРАЦСу про недійсність бланку свідоцтва про шлюб, але згідно відповіді Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 12.02.2019 року, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 28 червня 2014 року, на підставі якого було замінено паспорт, не входить до Переліку недійсних бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, що залишилися на території Автономної Республіки Крим.

Відтак, вважав, що належним способом захисту прав позивача є визнання шлюбу недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Діденко Володимир Євгенович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.06.2014 року між позивачем і відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 331, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, бланк НОМЕР_2 , виданий 28.06.2014 року (а.с. 12).

На підставі свідоцтва про шлюб позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

У зв`язку зі зміною прізвища, в липні 2014 року позивач обміняла паспорт, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 , виданим Дніпровським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області (а.с. 6-7).

На запит представника позивача адвоката Діденка Володимира Євгеновича Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було надано відповідь від 12.02.2019 року № 438/17.22-06-122 про відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Також у відповіді зазначено, що згідно з переліком недійсних бланків, що залишилися на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, бланк свідоцтва про шлюб не числиться недійсним, але вказане свідоцтво видавалося на тимчасово окупованій території України без внесення відповідних відомостей до реєстру (а.с. 16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, передбачених СК України, для визнання шлюбу недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Так, згідно зі ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Стаття 22 СК України визначає шлюбний вік, який для чоловіків та жінок становить вісімнадцять років.

Стаття 24 СК України встановлює добровільність шлюбу.

Стаття 25 СК України забороняє жінці та чоловікові одночасне перебування більше ніж в одному шлюбі.

Стаття 26 СК України обмежує можливість перебування у шлюбі окремих осіб між собою. Зокрема, у шлюбі між собою не можуть перебувати особи, які є родичами прямої лінії споріднення. У шлюбі між собою не можуть перебувати рідні (повнорідні, неповнорідні) брат і сестра. Повнорідними є брати і сестри, які мають спільних батьків. Неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька. У шлюбі між собою не можуть перебувати двоюрідні брат та сестра, рідні тітка, дядько та племінник, племінниця. У шлюбі між собою не можуть бути усиновлювач та усиновлена ним дитина.

Відповідно до ст. 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною.

Згідно зі ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

За приписами ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований:

1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог;

2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею;

3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків;

4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи передбачені ст. 41 СК України підстави визнання шлюбу недійсним, відсутність доказів на підтвердження обставин за яких суд міг би дійти висновку про наявність підстав для визнання шлюбу недійсним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково не застосував ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в якій визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана норма Закону визначає недійсність документу, а не самого шлюбу, що свідчить лише про те, що свідоцтво про шлюб, видане 28 червня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, не визнається на території України. При цьому, зазначене не є підставою для визнання шлюбу не дійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Діденко Володимира Євгеновичазалишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: