Провадження № 2/161/3170/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження (за наявними матеріалами справи без виклику сторін) в залі суду в місті Луцьку цивільну справу №161/12411/20 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

5 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Луцької міської ради (далі відповідач) про відшкодування матеріальних збитків. В обґрунтування позову вказує, що відповідач позбавив її права користуватися гаражем за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивачка зазнала матеріальних збитків.

Ухвалою судді від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У письмовому відзиві від 31 серпня 2020 року відповідач позов заперечив, мотивуючи тим, що позивачем не вказано, які саме дії відповідача завдали матеріальних збитків, та в чому полягає вина відповідача.

Відповіді на відзив від позивачки не надходило.

Оскільки судом отримані всі заяви по суті справи, і суд не вбачає за необхідне розглядати справу у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, суд вважає за можливим розглянути справу по суті у письмовому провадженні та прийняти рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши заяви по суті справи, а також надані сторонами докази, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником цегляного гаражу №6 загальною площею 16,7 кв.м. в обслуговуючому кооперативі «Пластик-2», який розташований у місті Луцьку на вул. Рівненській за №76-н, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.01.2011 р., витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 2, 3).

У позовній заяві позивачка стверджує, що відповідач позбавив її можливості користуватися гаражем, чим завдав їй матеріальних збитків.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Суд наголошує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, потрібно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, обставинами які підлягають доказуванню на загальних підставах, що є обов`язком позивача, є наявність підстав для відшкодування відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України.

На противагу вказаному, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, не доведено наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, тому у позові слід відмовити.

Протилежного суду не доведено та не здобуто.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Луцької міської ради про відшкодування матеріальних збитків відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Луцька міська рада, місце знаходження: 43025, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М.Присяжнюк