ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6255/20 Справа № 212/6816/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,

відповідачі:Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_32 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_32 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року позивачі звернулись до суду із позовом, який було уточнено 02.09.2019 року до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (Відповідач-2), просили визнати незаконним дії АТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 ; визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.03.2017 року поновити для побутових споживачів природного газу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнати незаконними дії АТ «Криворіжгаз» щодо відмови в забезпеченні індивідуальними квартирними лічильниками побутових споживачів природного газу; визнати право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за позивачами; визнати що АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано було за власний рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначили, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 між позивачами та АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» було укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам. Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір), цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641,642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та що предметом цього спору є однорідні права та обов`язки. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» встановило позивачам на будинок загальнобудинковий вузол обліку газу.

В серпні 2017 року позивачам стало відомо, що для них АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» в односторонньому порядку почало нараховувати об`єми використання природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.

Вважають, що забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку зобов`язане газорозподільне підприємство - АТ «Криворіжгаз» у термін до 01 січня 2018 року. АТ «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Покровського району м.Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ «Криворіжгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 3 Закону №3533-VI, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на ПАТ «Криворіжгаз». У зв`язку із чим вимушені звернутися до суду із даною позовною заявою.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року позовні вимоги позивачів до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій та визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів задоволені частково.

Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загально будинковоговузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 24588,80 гривень.

Іншу частину судових витрат віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ігнорування правових висновків Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 21.03.2019 у справі №171/1183/17, постанові від 04.03.2020 року по справі №211/2131/18 та Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07.11.2018 у справі №214/2435/17, по справам з ідентичним предметом позову, ставлять питання про часткове скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, про повне задоволення, заявлених позивачами позовних вимог.

Скаржники, посилаючись на п.п.3 п.6.2 Договору, вказують на те, що Постачальник ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» взяв на себе зобов`язання обчислювати і виставляти рахунки Споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог, передбачених цим Договором, тобто є всі підстави вважати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» належним відповідачем по справі, оскільки до його безпосередніх обов`язків входить обчислення і виставлення рахунків Споживачам за поставлений природний газ.

Вказують, що даний факт раніше вже був встановлений колегією суддів Дніпровського апеляційного суду у постанові від 11.12.2018 року у справі №171/1183/17 з ідентичним предметом позову і законність цієї правової позиції підтверджена правовим висновком Касаційного цивільного суду Верховного Суду по даній категорії справ, які були викладені в ухвалі названого суду від 21.03.2019 по цій же справі№171/1183/17, провадження №61-1553ск19.

Також, скаржники не погоджуються із висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог щодо визнання права на забезпечення індивідуальними приладами обліку природного газу за рахунок АТ «Криворіжгаз» та наголошують на тому, що вони усно зверталися до сервісного центру АТ «Криворіжгаз» з предмету забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок відповідача, де позивачам повідомили, що фінансування робіт зі встановлення індивідуальних газових лічильників в кожній квартирі будинку позивачів за кошти АТ «Криворіжгаз» не передбачено. Факт усного звернення підтверджує факт масового порушення АТ «Криворіжгаз» прав всіх споживачів, що проживають в будинку позивачів на забезпечення безкоштовними індивідуальними газовими лічильниками за рахунок АТ «Криворіжгаз», однак судом цьому факту не була надана належна правова оцінка.

Позивачі, посилаючись на ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вказують на те, що справедливим є висновок суду про задоволення позову, а саме: визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Криворіжгаз», визнання, що відповідач АТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону №3533-VІ зобов`язано за свій рахунок у термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам, позивачам по справі, визнання, що пропозиція відповідача щодо врегулювання відносин зі встановлення вузла обліку природного газу, зняття показань загальнобудинового вузла обліку газу шляхом укладення відповідного договору, є такою, що суперечить нормам статті 6 Закону №3533-VІ.

В письмових поясненнях до апеляційної скарги, відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить в повному обсязі відмовити позивачам у задоволенні їх апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції, як законне та обгрунтоване без змін.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивачів та представників відповідачів в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивачів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі по справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою.

Суд встановив, що позивачі є споживачами природного газу, а відповідач АТ «Криворіжгаз»- Оператором ГРМ, виконавець комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, що є у загальному доступі на офіційному сайті АТ «Криворіжгаз», цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, АТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

За змістом статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем.

При цьому, згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Як вбачається із матеріалів справи, загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі-квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та Відповідачем- 1.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині визнання незаконним встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» в будинку позивачів, на підставі досліджених доказів, наданих сторонами по справі, виходив з того що встановлення загальнобудинкового лічильника у житловому будинку не погоджувалось із позивачами, відповідач АТ «Криворіжгаз» у відповідності до вимог статті 6 Закону №3533-VI не забезпечив встановлення саме індивідуального лічильнику газу кожному споживачу, тому дії відповідача АТ «Криворіжгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника газу є незаконними.

Відмовляючи позивачам у задоволенні їх вимог до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо визнання незаконними встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого позивачами природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку, та зобов`язання поновити побутовим споживачам якими є позивачі у справі. режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників, суд виходив з того, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не встановлює режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку природного газу та не має повноважень поновлення режиму нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, тобто не є належним відповідачем по справі.

Відмовляючи позивачам у задоволенні вимоги про визнання за позивачам права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за за рахунок АТ «Криворіжгаз», суд виходив з того, що факт волевиявлення позивачів на встановлення лічильників та факт відмови відповідача кожному з позивачів у такому не встановлено в судовому порядку, що відповідачем - 1 у наданих поясненнях не заперечується свій обов`язок щодо встановлення індивідуальних газових лічильників позивачам, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у строк до 1 січня 2021 року як для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмовляючи позивачам у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача АТ «Криворіжгаз» забезпечити позивачів індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками у строк до 01 січня 2018 року, суд виходив з того, що таке забезпечення передбачено законом, а саме редакцією ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», діючої на час звернення позивачів до суду із вказаним позовом, яка не змінилась і на час ухвалення судом рішення та, оскільки таке забезпечення передбачено законом у строк до 01 січня 2021 року, який на час розгляду справи не настав, вимоги позивачів у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки, діючим законодавством не передбаченого можливості судового захисту права особи від можливих порушень або посягань на майбутнє.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині визнання незаконним встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» в будинку позивачів та відмові позивачам у задоволенні їх вимог до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо визнання незаконними встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого позивачами природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку, та зобов`язання поновити побутовим споживачам, якими є позивачі у справі режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників, проте не може погодитись із висновками суду в частині відмови позивачам у задоволенні вимоги про визнання за позивачам права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Криворіжгаз» та частково погоджується з відмовою у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача АТ «Криворіжгаз» забезпечити позивачів індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками у строк до 01 січня 2018 року, з огляду на таке.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, Позивачі по справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою.

Звернувшись до суду із позовом, позивачі вважали свої права як споживачів послуг з постачання природного газу порушеними відповідачами АТ «Криворіжгаз», та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», внаслідок незаконного встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 , та незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.

Згідно з п.5.4 глава 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 (в редакції, чинній на момент виникнення спору) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620.

Відповідно до п.5.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року №620 (в редакції чинній на момент виникнення спору) встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Судом встановлено, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу в будинку позивачів встановлено у 2017 року за ініціативою АТ «Криворіжгаз»,однак договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі-квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку не врегульовані між балансоутримувачем будинку та Відповідачем 1. Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, також не укладалися.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо визнання незаконним встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» в будинку позивачів, оскільки таке встановлення загальнобудинкового лічильника у житловому будинку не погоджувалось із позивачами, авідповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» у відповідності до вимог статті 6 Закону №3533-VI не забезпечив встановлення саме індивідуального лічильнику газу, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується та вважає доводи відповідача АТ «Криворіжгаз» щодо законності їх дій необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз».

Разом з тим, відповідно до Постанови НКРЕКП №653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу ( споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

З урахуванням наведених норм, висновок суду, що вимоги позивачів до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не підлягають задоволенню, оскільки ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не встановлює режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку природного газу та не має повноважень поновлення режиму нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, колегія суддів вважає вірним, оскільки вимоги заявлені позивачами до неналежного відповідача, у зв`язку із чим, доводи позивачів, викладені в апеляційній скарзі у цій частині, відхиляє.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі по справі є споживачами природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору шляхом подання заяв - приєднень споживача до умов договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року №150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб.м. природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком №1 до Постанови від 27 вересня 2016 року №1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб.м. становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач -1 зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тарифах яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, тому колегія суддів вважає, що ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за позивачами, не врахував, що оскільки сам факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до відповідача та отримання відповідної відмови. У такому випадку суди повинні дати правову оцінку діям відповідача. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 08 липня 2020 року по справі №210/5132/19.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність заявлених позивачами вимог про визнання за ними права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» покладено обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що визнання за кожним позивачем права на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та встановлення в подальшому такого лічильника забезпечить оплату позивачам саме того об`єму газу, який ними спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, відмовивши позивачам в частині їх позовних вимог щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», відповідно до ст.6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за свій рахунок, в термін до 01 січня 2018 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Слід зазначити, що станом на день подачі позивачами позову до суду 13 серпня 2019 року вже діяв Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, який набрав чинності 19 січня 2018 року та, яким передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року, у зв`язку із чим позовні вимоги щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», відповідно до ст.6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за свій рахунок, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу, підлягають задоволенню в термін до 01 січня 2021 року.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір".

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1921 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі при подачі позову до суду у серпні 2019 року та апеляційної скарги у травні 2020 року були звільненні від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення про задоволення двох позовних вимог, тому з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь держави підлягає сплаті судовий збір за розглід справи в судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 122 944 грн., виходячи з розрахунку (768,40х32=24588,80х2 грн.=49177,60 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції + 73766,40 грн. (49177,60 х1,5 =73766,40 грн.- за розгляд справи судом апеляційної інстанції, що разом становить 122 944 грн.).

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_32 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , задовольнити частково,

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та визнання, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Визнати за позивачами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Визнати, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язано за власний рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів: ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_7 (квартира АДРЕСА_8 ), ОСОБА_8 (квартира АДРЕСА_9 ), ОСОБА_9 (квартира АДРЕСА_10 ), ОСОБА_10 (квартира АДРЕСА_11 ), ОСОБА_11 (квартира АДРЕСА_12 ), ОСОБА_12 (квартира АДРЕСА_1 ), ОСОБА_32 (квартира АДРЕСА_13 ), ОСОБА_14 (квартира АДРЕСА_14 ), ОСОБА_15 (квартира АДРЕСА_15 ), ОСОБА_16 (квартира АДРЕСА_16 ), ОСОБА_17 (квартира АДРЕСА_17 ), ОСОБА_18 (квартира АДРЕСА_18 ), ОСОБА_19 (квартира АДРЕСА_19 ) ОСОБА_20 (квартира АДРЕСА_20 ), ОСОБА_22 (квартира АДРЕСА_21 ), ОСОБА_23 (квартира АДРЕСА_22 ), ОСОБА_24 (квартира АДРЕСА_23 ), ОСОБА_25 (квартира АДРЕСА_24 ), ОСОБА_3 (квартира АДРЕСА_25 ), ОСОБА_26 (квартира АДРЕСА_26 ), ОСОБА_27 (квартира АДРЕСА_27 ), ОСОБА_28 (квартира АДРЕСА_28 ), ОСОБА_29 (квартира АДРЕСА_29 ), ОСОБА_30 (квартира №6), ОСОБА_31 (квартира АДРЕСА_30 ), індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (, 50051, м.Кривий Ріг пр.Металургів,1) на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в розмірі 122 944 грн. (сто двадцяти дві тисячі дев`ятсот сорок чотири ривні).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: