Справа № 466/7212/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1739/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова, керівника (ліквідатора) Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова Слічної Галини Миколаївни, управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, начальника управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуб Володимира Івановича, міського голови м.Львова Садового Андрія Івановича про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, порушення умов колективного договору,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом (а.с.2-4 т.1), уточненим заявою від 13 грудня 2018 року (а.с.71 т.1), в якому просила:

зобов`язати головного розпорядника коштів міського голову м.Львова Садового А.І. забезпечити виділення коштів на погашення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року у сумі 696088 грн. 69 коп. станом на 30 листопада 2018 року;

зобов`язати розпорядника коштів начальника управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуба В.І. забезпечити виділення коштів на погашення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року в сумі 696088 грн. 69 коп. станом на 30 листопада 2018 року;

стягнути з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року, індексацію заробітної плати та компенсацію працівнику втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 696088 грн. 69 коп. станом на 30 листопада 2018 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 16.09.1989 року вона працює в Комунальній 5-ій стоматологічної поліклініці м.Львова на посаді лікаря-стоматолога терапевта і сумлінно виконує свої трудові обов`язки, однак, в порушення вимог закону, починаючи з липня 2017 року, їй не виплачується заробітна плата.

Перед зверненням до суду із вказаним позовом, вона зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова заборгованості по заробітній платі за період з липня по листопад 2017 року і судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2017 року у справі №466/9557/17 стягнуто з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова у її (позивача) користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 23921 грн. 10 коп., проте, станом на 27.08.2018 року цей судовий наказ не виконано.

Крім того, зазначає, що відповідно до ч.6 ст.95 КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» не виплачена їй заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку, а також вона має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

За розрахунком позивача заборгованість по заробітній платі за вказаний період з урахуванням індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати складає 696088 грн. 69 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_2 696088 грн. 69 коп. невиплаченої заробітної плати, компенсації та індексації за затримку виплати заробітної плати за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року.

В задоволенні решти вимог позивача - відмовлено.

Стягнуто з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 11 квітня 2019 року у задоволенні заяви відповідача Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2019 року відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач Комунальна 5-та стоматологічна поліклініка м.Львова, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що суд ухвалив оскаржуване рішення при заочному розгляді, не вживши усіх процесуальних заходів з метою з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, зокрема, судом не враховано, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення заборгованість по заробітній платі перед позивачем була відсутня, оскільки відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату №01-21/96 від 21.03.2019 року та платіжного доручення №23 від 18.12.2018 року ОСОБА_2 18.12.2018 року вже виплачено заробітну плату за період з серпня 2017 року по листопад 2018 року, в тому числі й на виконання судового наказу, і про цю обставину позивач суду не повідомила, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення її позовних вимог.

12.08.2019 року позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи і вимоги апеляційної скарги, окрім того, наголошує, що представник ОСОБА_3 не мав належних повноважень подавати та підписувати апеляційну скаргу від імені Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова.

Також зазначає, що відповідачі в судове засідання жодного разу не з`явились і не скористались своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви у зв`язку із витребуванням апеляційним судом відповідно до ухвали суду від 12 лютого 2020 року відомостей про нарахування та виплату заробітної плати позивачу за спірний період, сторона апелянта та інші учасники справи, окрім сторони позивача, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи, в тому числі, й додатково поданих відповідачем Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м.Львова на виконання ухвали апеляційного суду від 12 лютого 2020 року письмових доказів, встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 31.08.1999 року працює в названій медичній установі на постійній основі зі ставкою 1,0 на посаді лікаря-стоматолога терапевта (а.с.5 т.1).

За її заявою, Шевченківським районним судом м.Львова 12 грудня 2017 року винесено судовий наказ у справі №466/9557/17, провадження №2-н/466/508/17, про стягнення з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_2 23921 грн. 10 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а.с.6 т.1).

Як стверджує сама позивач у своїй позовній заяві, заборгованість по заробітній платі у розмірі 23921 грн. 10 коп. стягнута судовим наказом за період з 01 липня по 31 листопада 2017 року, що також підтверджується наданою позивачем довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про сплату страхових внесків (а.с.73 т.1) та наданими відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду від 12 лютого 2020 року відомостями нарахування заробітної плати за вересень - грудень 2017 року (а.с.133-134 т.2), згідно з якими позивачу за період з 01 липня по 30 листопада 2017 року було нараховано заробітну плату в розмірі 23921 грн. 10 коп.

Отже, безспірно встановлено, що стягнута судовим наказом сума 23921 грн. 10 коп. стосується заборгованості по заробітній платі позивача за період з 01 липня по 30 листопада 2017 року.

З платіжного доручення №23 від 18.12.2018 року (а.с.137 т.2), яке відповідач також долучав до заяви про перегляд заочного рішення, встановлено, що на виконання вказаного вище судового наказу від 12 грудня 2017 року позивачу ОСОБА_2 20.12.2018 року виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 23921 грн. 10 коп.

З наданої позивачем довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про сплату страхових внесків (а.с.73 т.1), а також з наданих відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду від 12 лютого 2020 року відомостей про нарахування заробітної плати за грудень 2017 року (а.с.133-134 т.2) встановлено, що за грудень 2017 року позивачу було нараховано заробітну плату в сумі 4901 грн. 32 коп., однак, доказів, які б підтверджували її виплату, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на відсутність вказаної заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року є безпідставними, оскільки на підтвердження своїх заперечень відповідач надав лише довідку №01-21/96 від 21.03.2019 року (а.с.227 т.1), однак, у цій довідці відповідач посилається на платіжне доручення №23 від 18.12.2018 року, проте, як уже зазначалось вище, це платіжне доручення стосується лише періоду з 01 липня по 30 листопада 2017 року.

Таким чином, факт існування перед позивачем заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року в розмірі 4901 грн. 32 коп. та факт виплати відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з вересня по листопад 2017 року лише 20 грудня 2018 року у зв`язку з виконанням виданого Шевченківським районним судом м.Львова судового наказу від 12 грудня 2017 року є доведеними.

Статтею 115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Відповідно до вимог ст.95 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» закріплено право працівника, якому заробітна плата виплачувалась з порушенням строків її виплати, на компенсацію втрати частини заробітної плати.

Так, зокрема, відповідно до вимог статті 34 Закону, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата.

У пункті 4 цього Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Отже, з урахуванням наведених вище положень закону та встановлених обставин справи, компенсації разом із сумою індексації підлягає заробітна плата позивача за період з вересня по грудень 2017 року, виходячи з того, що заробітна плата за період з вересня по листопад 2017 року була виплачена позивачу 20 грудня 2018 року, а за грудень 2017 року - залишається не виплаченою на момент розгляду даної справи, тому компенсацію необхідно обраховувати станом на 01 грудня 2018 року, як позивач просить у своїй позовній заяві.

При цьому, для обрахування компенсації необхідно брати нараховану позивачу у 2017 році заробітну плату в таких розмірах: за вересень - 4837 грн. 80 коп., за жовтень - 4677 грн. 68 коп., за листопад - 4837 грн. 80 коп. і за грудень - 4901 грн. 32 коп.

Отже, з урахуванням вимог пункту 4 Порядку, розмір компенсації заробітної плати за вересень 2017 року становитиме 479 грн. 01 коп., виходячи з наступних розрахунків: 4837,80 (нарахована заробітна плата за вересень 2017 року) - 870,80 (ПДФО) - 72,57 (ВЗ) = 3894,43 * 12,3% (коефіцієнт індексації).

При цьому, для визначення коефіцієнта індексації розраховуємо величину приросту індексу споживчих цін: 1,0120 (жовтень 2017) * 1,0090 (листопад 2017) * 1,0100 (грудень 2017) * 1,0150 (січень 2018) * 1,0090 (лютий 2018) * 1,0110 (березень 2018) * 1,0080 (квітень 2018) * 1,0000 (травень 2018) * 1,0000 (червень 2018) * 0,9930 (липень 2018) * 1,0000 (серпень 2018) * 1,0190 (вересень 2018) * 1,0170 (жовтень 2018) * 1,0140 (листопад 2018) = 1,123167 - 12,3%.

Розмір компенсації за жовтень 2017 року становитиме 414 грн. 22 коп., виходячи з наступних розрахунків: 4677,68 (нарахована заробітна плата за жовтень 2017 року) - 842,00 (ПДФО) - 70,17 (ВЗ) = 3765,63 * 11,0% (коефіцієнт індексації).

При цьому, для визначення коефіцієнта індексації розраховуємо величину приросту індексу споживчих цін: 1,0090 (листопад 2017) * 1,0100 (грудень 2017) * 1,0150 (січень 2018) * 1,0090 (лютий 2018) * 1,0110 (березень 2018) * 1,0080 (квітень 2018) * 1,0000 (травень 2018) * 1,0000 (червень 2018) * 0,9930 (липень 2018) * 1,0000 (серпень 2018) * 1,0190 (вересень 2018) * 1,0170 (жовтень 2018) * 1,0140 (листопад 2018) = 1,109849 - 11,0%.

Розмір компенсації за листопад 2017 року становитиме 389 грн. 44 коп., виходячи з наступних розрахунків: 4837,80 (нарахована заробітна плата за листопад 2017 року) - 870,80 (ПДФО) - 72,57 (ВЗ) = 3894,43 * 10,0% (коефіцієнт індексації).

При цьому, для визначення коефіцієнта індексації розраховуємо величину приросту індексу споживчих цін: 1,0100 (грудень 2017) * 1,0150 (січень 2018) * 1,0090 (лютий 2018) * 1,0110 (березень 2018) * 1,0080 (квітень 2018) * 1,0000 (травень 2018) * 1,0000 (червень 2018) * 0,9930 (липень 2018) * 1,0000 (серпень 2018) * 1,0190 (вересень 2018) * 1,0170 (жовтень 2018) * 1,0140 (листопад 2018) = 1,099949 - 10,0%.

Розмір компенсації за грудень 2017 року становитиме 351 грн. 15 коп., виходячи з наступних розрахунків: 4901,32 (нарахована заробітна плата за грудень 2017 року) - 882,24 (ПДФО) - 73,52 (ВЗ) = 3945,56 * 8,9% (коефіцієнт індексації).

При цьому, для визначення коефіцієнта індексації розраховуємо величину приросту індексу споживчих цін: 1,0150 (січень 2018) * 1,0090 (лютий 2018) * 1,0110 (березень 2018) * 1,0080 (квітень 2018) * 1,0000 (травень 2018) * 1,0000 (червень 2018) * 0,9930 (липень 2018) * 1,0000 (серпень 2018) * 1,0190 (вересень 2018) * 1,0170 (жовтень 2018) * 1,0140 (листопад 2018) = 1,089059 - 8,9%.

Загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати позивача у

зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року становитиме 1633 грн. 82 коп., з якої роботодавець повинен вирахувати обов`язкові платежі та збори.

Згідно з пунктом 7 Порядку, виплата компенсації підприємствами, установами і організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету, виплачується за рахунок відповідного бюджету.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року в розмірі 4901 грн. 32 коп. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року в розмірі 1633 грн. 82 коп. є законними і обґрунтованими.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня 2018 року по листопад 2018 року з урахуванням індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, то необхідно зазначити наступне.

З наданої позивачем довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про сплату страхових внесків (а.с.73 т.1) встановлено, що у період з січня 2018 року по листопад 2018 року табелювання позивача ОСОБА_2 не проводилось, хоча трудові відносини з нею не припинені.

З наданих відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду від 12 лютого 2020 року відомостей нарахування заробітної плати за січень - листопад 2018 року (а.с.131-136 т.2) встановлено, що відповідно до наказу №135-к/тм від 28.12.2017 року (а.с.132 т.2) позивач ОСОБА_2 у січні 2018 року в періоди з 02 по 05 січня, з 09 по 12 січня та з 15 по 19 січня 2018 року (13 календарних днів) перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку із сімейними обставинами, відтак, неоплаченими в цьому місяці залишились 08 робочих днів.

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати за січень - листопад 2018 року (а.с.135-136 т.2), лише в листопаді 2018 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 1605 грн. 34 коп., а в період з січня по жовтень 2018 року жодних нарахувань заробітної плати позивачу не проводилось і в графі «відпрацьовано днів/годи» вказано «0».

Таким чином, безспірно встановлено, що у період з січня (08 робочих днів) по жовтень 2018 року позивачу заробітна плата не нараховувалась і причини не нарахування позивачеві заробітної плати у вказаний період відповідачем не називаються.

Встановлено, що Комунальна 5-а стоматологічна поліклініка м.Львова є комунальною організацією (установою, закладом), заснованою Львівською міською радою.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 09.02.2017 року №1483 вирішено припинити Комунальну 5-у стоматологічну поліклініку м.Львова шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Стоматологічна поліклініка №5» (а.с.41 т.1).

В подальшому, 08.11.2018 року Львівською міською радою прийнято ухвалу про припинення Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» (а.с.235 т.1).

Отже, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальна 5-а стоматологічна поліклініка м.Львова з 16.02.2017 року перебуває в стані припинення (а.с.45 т.1, 61 т.2).

Згідно відповіді Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 10.04.2018 року №2602-606 (а.с.78 т.1), при розгляді та затвердженні бюджету м.Львова на 2018 рік виключено з нього видатки на утримання комунальних стоматологічних поліклінік м.Львова.

Отже, у спірний період з січня 2018 року по жовтень 2018 року позивачу не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата у зв`язку з відсутністю передбаченого місцевим бюджетом фінансування.

У відповідності до вимог ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, відповідно до якої заробітна плата складається з: основної заробітної плати - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткової заробітної плати - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до абзаців третього, п`ятого, сьомого та восьмого підпункту 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України констатував, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо.

Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», зокрема, щодо оплати часу простою, який мав місце не з вини працівника.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому зазначені виплати, гарантовані державою, і виплатити їх.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й встановлені обставини справи, а саме, те, що позивач в період з січня по жовтень 2018 року не працювала (відсутність табелів обліку робочого часу) з незалежних від неї причин, хоча продовжувала перебувати у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м.Львова, і відповідач не надав суду доказів на підтвердження оформлення цього періоду робочого часу, зокрема, як простою тощо, тому колегія суддів, за відсутності документів про нарахування заробітної плати та затверджених у встановленому порядку штатних розписів, з яких можна було б встановити посадовий оклад позивача в 2018 році, вважає за необхідне застосувати аналогію закону - норму ст.113 КЗпП України про простій та стягнути з відповідача у користь позивача середній заробіток за період з січня по жовтень 2018 року, що становить 195 робочих днів, який підлягає обрахуванню відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку), виходячи із заробітної плати позивача за останні два місяці, які передували події, а саме: за листопад 2017 року - 4837 грн. 80 коп. та за грудень 2017 року - 4901 грн. 32 коп., і становить 43161 грн. 30 коп. ((4837 грн. 80 коп. + 4901 грн. 32 коп.) : (22 + 20)) * 195 р.д.).

Враховуючи правову природу середнього заробітку, такий підлягає стягненню без урахування компенсації та індексації.

Доводи сторони позивача про те, що за цей період заробітна плата підлягає стягненню в розмірах, визначених колективним договором, є безпідставними, оскільки суд не наділений повноваженнями нараховувати заробітну плату працівнику, так як це є прерогативою роботодавця, а лише повинен перевірити правильність її нарахування відповідно до вимог закону та локальних нормативно-правових актів, які діють на підприємстві, установі, організації.

Суд першої інстанції в повній мірі не з`ясував усіх обставин, які мають значення для справи, не дав належної правової оцінки доводам позивача та доказам, які вона подала на підтвердження своїх вимог, не перевірив правильності поданих позивачем розрахунків на відповідність їх вимогам матеріального закону, норми якого підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова 696088 грн. 69 коп. не виплаченої заробітної плати, компенсації та індексації за затримку виплати заробітної плати за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог позивача - лише в частині стягнення з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова у користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року в розмірі 4901 грн. 32 коп. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з вересня по грудень 2017 року в розмірі 1633 грн. 82 коп. та середнього заробітку за період з січня по жовтень 2018 року в розмірі 43161 грн. 30 коп., з вирахуванням при виплаті із вказаних сум обов`язкових платежів і зборів. В решті - вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому правових підстав для його перегляду в апеляційному порядку немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова 696088 гривень 69 копійок не виплаченої заробітної плати, компенсації та індексації за затримку виплати заробітної плати за період з вересня 2017 року по листопад 2018 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова у користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2017 року в розмірі 4901 гривні 32 копійок з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

Стягнути з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова у користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року в розмірі 1633 гривень 82 копійок з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

Стягнути з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова у користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за період з січня 2018 року по жовтень 2018 року в розмірі 43161 гривні 30 копійок з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

В задоволенні решти позовних вимог в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 липня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.