ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2020 року

м. Харків

справа № 2-129/2004

провадження 22-ц/818/502/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року в складі судді Золотарьової Л.І.,

у с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 600,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн судового збору.

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-129/04, який був пред`явлений для примусового виконання державною виконавчою службою Київського району м. Харкова. 27 грудня 2006 року державним виконавцем державної виконавчої службою Київського району м. Харкова була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа для примусового виконання державною виконавчою службою Комінтернівського району м. Харкова за фактичним місцем проживання боржника. 18 січня 2007 року державною виконавчою службою Комінтернівського району м. Харкова було відкрито виконавче провадження. Однак рішення суду не виконано, жодних виплат з боку боржника він не отримував. 11 вересня 2018 року він звернувся до Міжрегіонального відділу державної виконавчої служби по Основьянсь`ому та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області з запитом про надання інформації щодо стану виконавчого провадження. 08 листопада 2018 року він отримав відповідь про те, що виконавчий лист № 2-129/4, виданий Київським районним судом м. Харкова 05 жовтня 2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 5 600,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн судового збору на виконанні не знаходиться.

Оскільки вказані обставини свідчать про те, що виконавчий документ було втрачено, ОСОБА_1 просив видати дублікат вказаного виконавчого листа.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа № 2-129/4, виданого Київським районним судом м. Харкова 05 жовтня 2004 року, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 5 600,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн судового збору відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що доказів втрати виконавчого листа заявником не надано. Крім того, ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу дублікату виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

07 травня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову постанову про задоволення заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий документ був пред`явлений для примусового виконання державною виконавчою службою Київського району м. Харкова у встановлений законом строк; виконавчий лист йому не був повернутий; крім того зазначає, що ухвала суду першої інстанції є перепоною в реалізації гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на суд, оскільки унеможливлює виконання судового рішення про задоволення його позовних вимог.

ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2004 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 5 600,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення суду першої інстанції було видано виконавчий лист № 2-129/04, який був пред`явлений для примусового виконання державною виконавчою службою Київського району м. Харкова.

08 грудня 2004 року державним виконавцем державної виконавчої служби Київського району м. Харкова винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

З метою розшуку майна боржника державним виконавцем були направлені запити до установ та організацій, які мають здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна.

За повідомленням Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та ДАІ право власності на об`єкти нерухомого майна і автотранспортні засоби за боржником не зареєстровано. Згідно з даними ДПІ у Київському районі м. Харкова боржник як суб`єкт господарювання на обліку не знаходиться.

24 лютого 2005 року для перевірки майнового стану боржника державним виконавцем був здійснений вихід за адресою, зазначеною у виконавчому документі ( АДРЕСА_1 ).

Актом опису й арешту майна серії АА № 254495 від 24 лютого 2005 року на майно боржника накладено арешт.

01 червня 2005 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні та про зупинення виконавчого провадження.

Згідно з експертним висновком визначено недоцільність реалізації арештованого майна, у зв`язку з чим постановами державного виконавця від 01 вересня 2005 року та від 02 вересня 2005 року поновлено виконавче провадження, майно звільнено з-під арешту.

Наказом Міністерства юстиції України № 1482/к від 19 серпня 2005 року «Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції» відділи державної виконавчої служби управлінь юстиції ліквідовані, виконавчі провадження передані до новостворених органів державної виконавчої служби (наказ Департаменту державної виконавчої служби № 46/к від 26 жовтня 2005 року).

27 грудня 2006 року державним виконавцем державної виконавчої служби Київського району м. Харкова була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа для примусового виконання державною виконавчою службою Комінтернівського району м. Харкова, правонаступником якої є Міжрегіональний відділ державної виконавчої служби по Основьянсь`ому та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за фактичним місцем проживання боржника.

18 січня 2007 року старшим державним виконавцем Державної виконавчої служби Комінтернівського району м. Харкова було відкрито виконавче провадження.

11 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Межрегіонального відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про надання інформації щодо стану виконавчого провадження.

08 листопада 2018 року заявника було повідомлено про те, що виконавчий лист № 2-129/4, виданий Київським районним судом м. Харкова 05 жовтня 2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 5 600,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн судового збору на виконанні не знаходиться.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 сказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення ЦПК України» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат».

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2004 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 5 600,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн судового збору, не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку із недоведеністю заявником втрати виконавчого листа та звернення останнього з заявою про видачу дублікату виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення заяви ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пункту «в» частини 4 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має зазначатися розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги в розмірі 384,20 грн документально підтверджується квитанцією на а. с. 40.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову, сума судового збору в розмірі 384,20 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Трохимовича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Видати дублікат виконавчого листа № 2-129/04, виданого на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 600,00 грн (п`ять тисяч шістсот грн) на відшкодування матеріальної шкоди та 56,00 грн (п`ятдесят шість грн) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Трохимовича 384,20 грн (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 січня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова