Справа № 452/2665/18 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/2116/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м.Львів

Справа № 452/2665/18

Провадження № 22ц/811/2116/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Самборі 17 травня 2019 року (суддя Казан І.С.)

у справі

за позовом ОСОБА_1 до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Самбірського виробничого відділу Львівської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру», Державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори, про визнання неправомірним та скасування права власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання неправомірним та скасування права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1265 га, призначену для ведення особистого селянського господарства в селі Ралівка Самбірського району Львівської області, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2015 року за №10047076, у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнання її (позивача) власником земельних ділянок загальною площею 0,41 га (0, 156 га, 0,188 га та 0,075 га), призначених для будівництва житлового будинку та ведення індивідуального підсобного господарства згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ №34, виданого Ралівською сільською радою 26 березня 1996 року на підставі рішення Ралівської сільської ради №59 від 16 лютого 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №182 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що після смерті ОСОБА_5 (матері позивача) відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно. У процесі спадкування майна їй (позивачу) стало відомо, що на частину належної її матері однієї з земельних ділянок площею 0,188 га виготовлена технічна документація ОСОБА_6 (кадастровий номер :01:003:0051), яку після його смерті успадкувала відповідач ОСОБА_3 . Спірна земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ №34, виданого Ралівською сільською радою Самбірського району 26 березня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №182. Вважає, що земельна ділянка неправомірно належить ОСОБА_3 , оскільки її мати не відчужувала даного майна.

7 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про зміну позовних вимог, у якому зазначила додатково третьою особою державного нотаріуса Самбірської Державної нотаріальної контори Мариняк Н.М.

З урахуванням зазначеного клопотання, прийнятого судом як збільшення позовних вимог, позивач просила визнати незаконним рішення 8 сесії 4 скликання Ралівської сільської ради Львівської області «Про передачу земельних ділянок у власність» від 10 грудня 2003 року за № 13 щодо передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0166 га у с.Ралівка (біля АЗС) для ведення особистого селянського господарства; визнати незаконним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 519243, виданий 13 жовтня 2006 року Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області ОСОБА_6 та скасувати запис у Державному земельному кадастрі про реєстрацію цієї земельної ділянки від 13 жовтня 2006 року Управлінням Держземагенства у Самбірському районі Львівської області; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 червня 2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-629 державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М., видане ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1266 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства у с.Ралівка Самбірського району Львівської області; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 22097114, від 16 червня 2015 року і запис про державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав та обтяжень ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42); визнати її (позивача) власником земельної ділянки загальною площею 0,41 га у с.Ралівка, яка складається із земельних ділянок площею 0,156 га, площею 0,075 га і площею 0,188 га; в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; що належали спадкодавцю на підставі Державного акта про право власності на землю Серії ЛВ № 34, виданого Ралівською сільською радою 26 березня 1996 року на підставі рішення цієї ради № 59 від 16 лютого 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 182.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_1 просила визнати недійсною реєстрацію земельної ділянки площею 0,1266 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства у с. Ралівка, що належить ОСОБА_3 , та визнати за нею (позивачем) право власності на частину цієї земельної ділянки у порядку спадкування майна матері ОСОБА_5 , якій ця земельна ділянка належала згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ №34, виданого Ралівською сільською радою Самбірського району 26 березня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №182; оскільки ОСОБА_5 за життя була власником земельних ділянок загальною площею 0,41 га, призначених для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі власником спірної землі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Встановлено, що ОСОБА_3 стала власником земельної ділянки площею 0,1266 га із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Самбірський АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 червня 2015 року державним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мариняк Н.М., зареєстрованим за №2-629. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №39118261. ОСОБА_3 використовує цю земельну ділянку, що не заперечується сторонами.

Вказану земельну ділянку відповідач отримала у встановленому законом порядку, як спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_6 , якому спірна земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №519243, виданого Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області 13 жовтня 2006 року на підставі рішення 8 сесії 4 скликання від 10 грудня 2003 року за №13 Ралівської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:443:00597.

Державний акт та рішення Ралівською сільською ради, на підставі якого був виданий державний акт, у судовому порядку не скасовувалися та не визнавалися недійсними.

Є встановленим, що ОСОБА_1 має Державний акт на земельну ділянку, який за раніше встановленою формою не містив кадастрового номеру земельної ділянки; також містив дані щодо декількох земельних ділянок, які мали різне цільове призначення. Для переоформлення правовстановлюючого документу чи для відчуження земельної ділянки на іншу особу необхідним є виконання кадастрової зйомки та розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На підставі розробленої технічної документації державний кадастровий реєстратор вносить земельну ділянку до Державного земельного кадастру та здійснює присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Виконання таких дій підтверджує виданий реєстратором витяг із Державного земельного кадастру.

Можливе право власності на будь-яку із земельних ділянок за Державним актом на право приватної власності на землю Серії ЛВ №34 позивача як спадкоємця є правом, що не може бути предметом спадкування без технічної документації.

ОСОБА_6 отримав у законний спосіб земельну ділянку та оформив на неї право приватної власності з присвоєнням внесеній до кадастру земельній ділянці окремого унікального кадастрового номера, про що отримав у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №449 від 2 квітня 2002 року «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою».

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розбіжності у площі земель, наявності конкретних сусідніх землекористувачів жодним чином не впливають на отриману в порядку спадкування ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1266 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_3 , - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 червня 2015 року державним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мариняк Н.М., зареєстрованим за №2-629. Право власності ОСОБА_3 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2015 року та підтверджене Витягом з Державного реєстру речових прав №39118261.

Вини ОСОБА_3 у можливому порушенні законних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 , як спадкоємця жодним, чином не встановлено.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 законно отримав земельну ділянку, яку ОСОБА_3 успадкувала у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до статей 26, 27, 55 Закону України «Про землеустрій» на платній основі на умовах та в строк, що визначені договором з розробником такої документації із землеустрою.

Згідно із ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки необхідно укладати у письмовій формі, нотаріально посвідчити та серед інших умов повинні містити кадастровий номер земельної ділянки. У зв`язку з чим, у разі здійснення угоди про перехід права власності на земельну ділянку (міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод) земельна ділянка повинна пройти державну реєстрацію (присвоєння кадастрового номера та відкриття Поземельної книги).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З відповіді Самбірської державної нотаріальної контори від 7 лютого 2018 року вбачається, що нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, які належали ОСОБА_5 , оскільки позивач не надала нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відмова нотаріуса у видачі такого свідоцтва відсутня.

Судом встановлено, що у позивача наявний оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки щодо яких вона подала позов,- Державний акт на право приватної власності на землю Серії ЛВ №34, виданий ОСОБА_5 Оригінал цього Державного акту оглянутий в судовому засіданні апеляційним судом, його копія додана позивачем до позовної заяви (т.1, а.с. 11). Відтак, у позивача відсутні перешкоди у оформленні спадщини на земельні ділянки після смерті ОСОБА_5 нотаріусом. У цьому випадку право власності на спадкове майно не може визнаватися в судовому порядку на заміну нотаріального оформлення такого права.

Докази того, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , відсутні, оскільки земельні ділянки на які відкрилася спадщина, не ідентифіковані; зокрема, їм не присвоєно кадастрові номери, не виготовлено технічну документацію.

З погосподарської книги та довідки сільської ради №2200 вбачається, що за ОСОБА_5 рахується земельна ділянка площею 0, 41 га (0,15 га для ОЖБ, 0,26 для ОСТ). Докази про те, що фактично таких земельних ділянок в наявності немає,- відсутні. Це також вбачається із листа Управління Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області №29-1304-0.3-761/2-17 від 2 березня 2017 року (т.1 а.с. 18).

З рішення Ралівської сільської ради Самбірського району №13 від 10 грудня 2003 року вбачається, що ОСОБА_6 виділена і передана у власність земельна ділянка площею 0,31 га у с. Ралівка (біля АЗС), яка вилучена у ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 26), який не був суміжним землекористувачем із ОСОБА_5 згідно відомостей, внесених до виданого їй Державного акту на право власності на землю.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що земельна ділянка ОСОБА_6 була сформована за рахунок вилучення земельної ділянки ОСОБА_7 та захопленням частини земельної ділянки ОСОБА_5 . У державному акті на право власності на землю, виданому ОСОБА_5 , площа однієї із ділянок зазначена 0,188 га, яка межує по лінії Ж - 3 із землями Стахотського,по лінії З-І - із землями Курипської, по лініях І-Й та Й-Ж зазначена межа із дорогами. Згідно довідки сільської ради №293 від 10 квітня 2017 року, наданої позивачем, вбачається, що суміжним земелекористувачем ОСОБА_5 є ОСОБА_8 .

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (п.2.1) передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності па земельну ділянку виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи користування, відновлюються або переносяться в натурі (на місцевість) за наявними планово -картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі земельної ділянки закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості (п.2.3).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» щодо проведення комплексу топографічно - геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1266 га. Відповідно до встановленого плану меж земельної ділянки по лінії А - Б вказана дорога, по лінії Б - В - землі ОСОБА_9 , по лінії В - А - землі сільської ради. Вказана інформація співпадає з відомостями, зазначеними у державному акті на право власності на земельні ділянки, межі яких узгоджені з сусідніми землекористувачами.

З висновку Управління Держкомзему у Самбірському районі Львівської області №128/2 від 3 квітня 2009 року вбачається, що на земельну ділянку ОСОБА_6 площею 0,1266 (ОСГ) не існує прав третіх осіб.

Згідно довідки Управлінням Держземагенства у Самбірському районі Львівської області №34-1304-0.2-3770/2-15 від 20 травня 2015 року про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами (за даними формами 6-зем) у власності ОСОБА_6 перебувала земельна ділянка площею 0,1266 га, яка розташована на території с.Ралівка, Ралівської сільської ради і надана йому із земель запасу, право власності на землю посвідчує Державний акт на право власності на землю Серії ЯК №519243.

Докази, якими стверджується, що позивач виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та неможливість внесення відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію прав на належні спадкодавцю земельні ділянки, відсутні.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що при виготовленні технічної документації на відновлення меж земельної ділянки в натурі Самбірським районним виробничим відділом Львівської регіональної філії ДП «ЦДЗК» було виявлено, що на частину належної ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1880 га була виготовлена технічна документація гр. ОСОБА_6 , під кадастровим №:01:003:0051 площею 0,1265 га, що стверджується листом №14 від 29 березня 2017 року. Однак у цьому листі відсутні відомості про дату та обсяг робіт по проведенню відновлення меж, не зазначена причина виникнення накладення, не вказано її розмір, місце розташування, не вказано площу перетину. Земельну ділянку, що належала ОСОБА_5 , не ідентифіковано.

Встановлено, що право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку виникло в 1996 році. Згідно зі статтею 17 ЗК України в редакції 1990 року громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для у розмірах, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 22 ЗК України у зазначеній редакції право власності па землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Необхідною умовою для передачі земельної ділянки громадянам було здійснення землевпорядною організацією проекту її відведення або земельно - кадастрової документації. В матеріалах справи відсутня технічна документація за 1996 рік по відведенню земельної ділянки ОСОБА_5 . Відсутні докази, які підтверджують розмір (площу) накладки, фактичне місцезнаходження накладки, тощо. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо - геодезичних і картографічних матеріалів. На підтвердження накладки земельних ділянок такі матеріали не надані.

З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ним на підставі наявних доказів правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді