ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1732/20

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1225/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне підприємство Спеціальна енергетична компанія

третя особа: Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Чернігівській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Деркача О.Г. від 31 липня 2020 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 05 серпня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія про зобов`язання вчинити дії, третя особа: Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Чернігівській області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія про зобов`язання вчинити дії. У вимогах заявленого позову, після їх уточнення (а.с.104), ОСОБА_1 просила: зобов`язати Приватне підприємство Спеціальна енергетична компанія здійснити перерахунок плати за послуги з опалення належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, визначивши її у загальній сумі 4 956 грн. 21 коп. Також у вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просила стягнути з Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія на користь позивача 6 465 грн. 51 коп. переплаченої абонентської плати за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира позивача, обладнаний приладом загальнобудинкового обліку теплової енергії. У вказаному будинку протягом з жовтня 2018 року по квітень 2019 року були квартири як без індивідуальних, так і з індивідуальними приладами обліку витрат теплової енергії. У позові ОСОБА_1 вказувала, що з початком опалювального періоду 2018-2019 років вона отримувала рахунки, з яких вбачається, що її квартира площею 60,4 кв.м в жовтні 2018 року - квітні 2019 року спожила тепла на загальну суму 36 927 грн. 88 коп., в яку відповідач включає витрати теплової енергії, як різницю між показами загальнобудинкового лічильника і сумарними показами лічильників квартир, обладнаних індивідуальними приладами обліку тепла, а також сумарний донарахований обсяг теплової енергії. ОСОБА_1 вважає, що проведений відповідачем розрахунок оплати за опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення є незаконним та таким, що суперечить нормативним актам, які регулюють процедуру встановлення розміру абонентської плати за послуги з теплопостачання. При цьому, позивач стверджує, що мешканці квартир № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , 123, 127 мають таку ж саму опалювальну площу, як і у квартири позивача, і вказані квартири опалюються так же само, як і квартира позивача, проте, абонплату мешканцям вказаних квартир за спірний період нараховано у неспівмірно меншому розмірі, ніж позивачу. За даних обставин, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом щодо захисту своїх прав.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.07.2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія про зобов`язання вчинити дії, задоволено. Зобов`язано Приватне підприємство Спеціальна енергетична компанія здійснити перерахунок плати за послуги з опалення належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, визначивши її у загальній сумі 4 956 грн. 21 коп. Стягнуто з Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія на користь ОСОБА_1 6 465 грн. 51 коп. переплаченої абонентської плати за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року. Стягнуто з Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Приватне підприємство Спеціальна енергетична компанія просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.07.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції сума у розмірі 4 956 грн. 21 коп. була визначена, як сума нарахованих витрат квартири АДРЕСА_3 . При цьому, вихідні умови для нарахування та спосіб нарахування витрат теплової енергії для квартири позивача і квартири АДРЕСА_4 зазначеного будинку обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії, а квартира позивача (на той період) не була обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вихідні умови для нарахування та спосіб нарахування витрат теплової енергії для вказаних об`єктів нерухомості є різними, що і було відображено в розрахунках витрат теплової енергії, які були витребувані судом і надані відповідачем, проте, судом першої інстанції дані розрахунки не досліджувались. Доводи апеляційної скарги стверджують, що як і зазначено судом, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Мінбуду України від 31.10.2006 року №359, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року №1237/13111, не визначено алгоритму розрахунку кількості теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії для нарахування за опалення, як по будинку, так і по окремо взятому особовому рахунку позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що зазначені показники передбачені Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315, яка вступила в дію з січня 2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у витребуваних судом та наданих відповідачем розрахунках витрат теплової енергії за період жовтень 2018 року - квітень 2019 року за адресою: АДРЕСА_5 , 99, 103, 107, 111, 115, 119, 123, 127 відсутні будь-які посилання на СНиП 2.04.05-91. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не було надано доказів повної фактичної оплати послуг з опалення за період жовтень 2018 року - квітень 2019 року, і за даних обставин, є необґрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що відповідач повинен повернути начебто переплачену абонентську плату. Доводи апеляційної скарги вказують, що надані позивачем квитанції не відповідають сумі, яка зазначена в рахунках відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шолох О.В. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року.

В судове засідання апеляційного суду представники відповідача та третьої особи, належним чином повідомлених про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.167,168), не з`явились.

Відповідно до ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та є користувачем послуг з централізованого опалення та водонагрівання, які надає Приватне підприємство Спеціальна енергетична компанія (а.с.14-22).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою з 10.02.2015 року (а.с.5).

Як вбачається з листа Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія від 22.01.2019 року № 06/01/19, житловий будинок по АДРЕСА_6 обладнаний будинковим засобом обліку теплової енергії, що пройшов періодичну повірку та був визнаний придатним і допущений до застосування, згідно з вимогами ДСТУ 3339. Станом на 01.10.2018 року у вказаному будинку було встановлено індивідуальні засоби обліку теплової енергії в 66 квартирах. Всього в будинку ІНФОРМАЦІЯ_2 квартири. (а.с.17-22).

По справі судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 у спірний період не було встановлено квартирний теплолічильник.

За період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року позивачу відповідачем було нараховано до оплати за спожите тепло відповідні суми, які відображені у повідомленнях-рахунках, що містяться у матеріалах справи (а.с.6-11).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія про зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що проведений відповідачем розрахунок оплати за опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, суперечить нормативно-правовому законодавству, яке регулює процедуру встановлення розміру абонентської плати за послуги з теплопостачання. За даних обставин, враховуючи наявні по справі докази у їх сукупності, в тому числі, і неспростований відповідачем наданий позивачем перерахунок плати за послуги з опалення належної ОСОБА_1 житлової квартири (а.с.104,105), суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції сума у розмірі 4 956 грн. 21 коп. була визначена, як сума нарахованих витрат квартири АДРЕСА_3 . При цьому, вихідні умови для нарахування та спосіб нарахування витрат теплової енергії для квартири позивача і квартири АДРЕСА_4 зазначеного будинку обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії, а квартира позивача (на той період) не була обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії. Доводи апеляційної скарги зазначають, що вихідні умови для нарахування та спосіб нарахування витрат теплової енергії для вказаних об`єктів нерухомості є різними, що і було відображено в розрахунках витрат теплової енергії, які були витребувані судом і надані відповідачем, проте, судом першої інстанції дані розрахунки не досліджувались. Доводи апеляційної скарги стверджують, що як і зазначено судом, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Мінбуду України від 31.10.2006 року №359, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року №1237/13111, не визначено алгоритму розрахунку кількості теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії для нарахування за опалення, як по будинку, так і по окремо взятому особовому рахунку позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що зазначені показники передбачені Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315, яка вступила в дію з січня 2019 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у витребуваних судом та наданих відповідачем розрахунках витрат теплової енергії за період жовтень 2018 року - квітень 2019 року за адресою: АДРЕСА_5 , 99, 103, 107, 111, 115, 119, 123, 127 відсутні будь-які посилання на СНиП 2.04.05-91. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не було надано доказів повної фактичної оплати послуг з опалення за період жовтень 2018 року - квітень 2019 року, і за даних обставин, є необґрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що відповідач повинен повернути начебто переплачену абонентську плату. Доводи апеляційної скарги вказують, що надані позивачем квитанції не відповідають сумі, яка зазначена в рахунках відповідача.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року, виходячи із наступного.

Правовідносини між виконавцем послуг та споживачем в сфері надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, іншими нормативно-правовими актами України.

Станом на час виникнення спірних правовідносин діяла Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена Наказом Мінбуду України від 31.10.2006 року №359 (в подальшому - втрата чинності від 25.01.2019 року).

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, не регламентовано порядку розрахунку оплати за опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках, обладнаних загальнобудинковими приладами обліку теплової енергії.

Відповідно до п.12 (абз.1,2,3) Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції також виходив з тих обставин, що Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою Наказом Мінбуду України від 31.10.2006 року №359, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1237/13111 (в подальшому - втрата чинності від 25.01.2019 року), не визначено алгоритму розрахунку кількості теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії для нарахування за опалення, як по будинку, так і по окремо взятому особовому рахунку позивача.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що проведений відповідачем розрахунок оплати за опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, суперечить нормативно-правовому законодавству, яке регулює процедуру встановлення розміру абонентської плати за послуги з теплопостачання.

При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги ті обставини, що відповідачем не представлено суду жодного доказу на підтвердження надання позивачу, у співвідношенні з житловими квартирами аналогічної опалювальної площі, обладнаними індивідуальними приладами обліку витрат теплової енергії (а.с.64-80), такої кількості теплової енергії, яка вказана в рахунках про сплату за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року (а.с.6-11).

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що всі споживачі без виключення, повинні брати участь в утриманні та оплаті за опалення місць загального користування у відповідності до коефіцієнту (площі помешкання), що відображає частку загального платежу, яка припадає на кожне помешкання. При цьому, судом першої інстанції також враховано, що відповідачем не спростовано належними та достатніми, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, доказами наданий позивачем розрахунок оплати за послуги з опалення належної ОСОБА_1 квартири (а.с.104,105).

Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції сума у розмірі 4 956 грн. 21 коп. була визначена, як сума нарахованих витрат квартири АДРЕСА_3 . При цьому, вихідні умови для нарахування та спосіб нарахування витрат теплової енергії для квартири позивача і квартири АДРЕСА_4 зазначеного будинку обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії, а квартира позивача (на той період) не була обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції 31.07.2020 року, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.105), в обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 надала суду розрахунок нарахування плати за тепло за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року по квартирам ІНФОРМАЦІЯ_3 , 99, 103, 107, 111, 115, 119, 123, 127 будинку АДРЕСА_7 , які мають однакову площу. З наданого розрахунку вбачається, що нарахування плати за тепло за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року по квартирі 99 (квартира позивача) значно перевищує нарахування плати за тепло за вказаний період по іншим квартирам. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір плати за тепло за спірний період по квартирі позивача слід визначити у розмірі найбільшої плати серед аналогічних квартир, тобто, у сумі 4 956 грн. 21 коп.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не було надано доказів повної фактичної оплати послуг з опалення за період жовтень 2018 року - квітень 2019 року, і за даних обставин, є необґрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що відповідач повинен повернути начебто переплачену абонентську плату. Доводи апеляційної скарги вказують, що надані позивачем квитанції не відповідають сумі, яка зазначена в рахунках відповідача.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції 31.07.2020 року, оскільки дані доводи апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи повідомленнями-рахунками, квитанціями за спірний період, наданими позивачем, які підтверджують розмір нарахування ОСОБА_1 плати за спожите тепло та суми проведених позивачем оплат за вказаними повідомленнями (а.с.6-11).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 31.07.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Спеціальна енергетична компанія залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: