Справа № 761/4996/20
Провадження № 2/761/4465/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість: за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 135,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 168,07 гр, 3% у розмірі 115,15 грн, пеню у розмірі 7 004,68 грн та судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.03.2016 року між ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» (власником окремих нежитлових приміщень та машиномісць у будинку АДРЕСА_1 ) і ТОВ «Золотоворітська» укладений договір про надання послуг з управління будинком за вищевказаною адресою.

Відповідач - власник квартири № 14 , а також гаражу № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 .

09.03.2016 року між ТОВ «Золотоворітська» та відповідачем укладений Договір №14/16-К-58 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення можливості отримання комунальних послуг та надання додаткових послуг, місячна оплата за ким складає 1 051,87 грн.

Для забезпечення надання зазначених послуг між ТОВ «Золотоворітська» і відповідачем укладений договір №13/16-ПМ-59 (щодо гаражу), місячна оплата за ким складає 262,19 грн.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 05.12.2019 року №051219/01 ТОВ «Золотоворітська» відступила позивачу право вимоги на заборгованість, яка виникла у відповідача перед ТОВ «Золотоворітська», а саме: за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 135,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 168,07 гр, 3% у розмірі 115,15 грн, про що відповідача було повідомлено листом 05.12.2019 року.

Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, що свідчить про неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, а тому порушує права Позивача на одержання плати за надані комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законодавством строк, що послугувало зверненням до суду з даним позовом.

13.04.2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття провадження.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири № 14 на підставі договору купівлі-продажу №1113 від 27.11.2015 року, а також гаражу № НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право власності № 50697876 від 24.12.2015 року у будинку АДРЕСА_1 .

09.03.2016 року між ТОВ «Міжрегіональна координаційно-технічна фірма «Вега» (власником окремих нежитлових приміщень та машиномісць у будинку АДРЕСА_1 ) і ТОВ «Золотоворітська» укладений договір про надання послуг з управління будинком за вищевказаною адресою.

09.03.2016 року між ТОВ «Золотоворітська» та відповідачем укладений Договір №14/16-К-58 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення можливості отримання комунальних послуг та надання додаткових послуг, місячна оплата за ким складає 1 051,87 грн.

Для забезпечення надання зазначених послуг між ТОВ «Золотоворітська» і відповідачем укладений договір №13/16-ПМ-59 (щодо гаражу), місячна оплата за ким складає 262,19 грн.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 05.12.2019 року №051219/01 ТОВ «Золотоворітська» відступила позивачу право вимоги на заборгованість, яка виникла у відповідача перед ТОВ «Золотоворітська», а саме: за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 135,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 168,07 гр, 3% у розмірі 115,15 грн, про що відповідача було повідомлено листом 05.12.2019 року.

Згідно статей 1,2 Договору №14/16-К-58 ТОВ «Золотоворітська» забезпечує надання послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 , а відповідач має забезпечити своєчасну оплату таких послуг за встановленим графіком у строк та на умовах, що передбачених договором.

Згідно статей 1,2 Договору №13/16-ПМ-59 ТОВ «Золотоворітська» забезпечує надання послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 , а відповідач має забезпечити своєчасну оплату таких послуг за встановленим графіком у строк та на умовах, що передбачених договором.

За змістом статті 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав

Отже, правонаступником ТОВ «Золотоворітська є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору.

Тобто законом визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Системний аналіз положень ст. ст. 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ;кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку по нарахуванню та сплаті комунальних послуг ТОВ «Золотоворітська», заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідача, власника квартири № 14 на підставі договору купівлі-продажу №1113 від 27.11.2015 року, а також гаражу № НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про право власності № 50697876 від 24.12.2015 року у будинку АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2018 року по грудень 2018 року становить 4 135,30 грн.

Таким чином, з вищевикладених обставин вбачається, що в межах даного спору позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 4 135,30 грн, оскільки відповідачем не сплачувалися своєчасно грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги з утримання приміщень, власником яких є відповідач.

Крім того, відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також до сплати відповідачу розраховано за період з жовтня 2018 року по грудень 2018 року 3 % річних у розмірі 115,15 грн та інфляційні втрати у розмірі 168,07 гривень, пеня - 7 004,68 грн.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача з жовтня 2018 року по грудень 2018 року 3 % річних у розмірі 115,15 грн та інфляційні втрати у розмірі 168,07 гривень, пеня - 7 004,68 грн є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 509, 512, 514, 526-529, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української РСР, ст.ст. 1, 13, 19, 20, 21, 26, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , і.п.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , і.п.н. НОМЕР_3 ) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 135,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 168,07 грн, 3% у розмірі 115,15 грн, пеню у розмірі 7 004,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: