Справа № 509/2196/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за первісним позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4

про поділо майна, що є спільною власністю подружжя,

та зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_1

про поділо майна, що є спільною власністю подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, яку у подальшому уточнила та просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме : в житловому будинку (літ. «А-2»): Тамбур «1-1», пл. 1,2 кв.м, Кухню «1-2», пл. 18,7 кв.м, Коридор «1-3», пл. 21,7 кв.м, Прихожу «1-7», пл. 7,7 кв.м, Коридор «1-8», пл. 13,0 кв.м, Ванну «1-9», пл. 9,6 кв.м, Житлову «1-10», пл. 24,6 кв.м, Частину гардеробної «1-11», пл. 4,1кв.м, В мансарді (літ. «А»): Сходову «1-14», пл. 5,4 кв.м, Частину кімнати відпочинку «1-15», пл. 46,8 кв.м, Ґанок (літ. «а»), Яму вигрібну «№1», Каналізацію «№7», Частину вимощення «І», площею 25,5 кв.м. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , пл. 316,4 м2, в тому числі ділянка під особисте користування під належними будівлями і спорудами, прилеглі до них і не зайняті під забудовами. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину транспортних засобів: Напівпричіп SCHMITZ SPR27 державний знак НОМЕР_1 ; Напівпричіп SCHMITZ SPR24 державний знак НОМЕР_2 ; Напівпричіп SCHMITZ SCS24 державний знак НОМЕР_3 ; Напівпричіп 99982 державний знак НОМЕР_4 ; Напівпричіп BURG державний знак НОМЕР_5 ; Сідловий тягач DAF державний знак НОМЕР_6 ; Сідловий тягач VOLVO F12 державний знак НОМЕР_7 ; Сідловий тягач VOLVO F12 державний знак НОМЕР_8 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що зазначене майно було придбано у період шлюбу між нею та відповідачем, який рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.05.2015 року було розірвано.

09.07.2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та просив суд визнати Ѕ частину станції технічного обслуговування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 241 кв. м. та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на ј частину станції технічного обслуговування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 241,9 кв. м.; Визнати за ОСОБА_1 права власності на ј частину станції технічного обслуговування, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 241,9 кв. м.; Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 ; Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 ; Стягнути за ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості відчуженого без його згоди та не в інтересах сім`ї майна, а саме половини вартості відчужених транспортних засобів LEXUSLXд/н НОМЕР_9 , LANDCRUISER д/н НОМЕР_10 ,RENAULT 340Т1, що становить 526 110 гривень.

Позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, просили суд його задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом і позивача а зустрічним позовом в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити у повному обсязі, первісний позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Так судом встановлено, що 30 червня 1992 року між позивачкою та відповідачем, Прилиманською сільською радою, Овідіопольського району, Одеської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 29.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0633 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку №699064 (т.1 а.с. №73-74).

Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 21.07.2014 року на ім`я ОСОБА_4 здійснена реєстрація права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з видачею свідоцтва про право власності від 21.07.2014 року, індексний номер 24484704 (т.1 а.с. №6)

Постановою Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/6112/15 від 28.12.2015 року державна реєстрація права власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 була скасована.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво житлового будинку було здійснено у 2010 році (т.1 а.с. №8-14);

Відповідно до декларації про готовність об`єкту до експлуатації зареєстрованої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України за №74 від 25.06.2014 року будівництво житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розпочато у вересні 2006 року та закінчено у серпні 2010 року (т.1 а.с. №70-72);

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.08.2017 року призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с. №143);

25.09.2018 року судом отримано висновок судової будівельно-технічної експертизи №12/18 від 30.08.2018 року відповідно до якого експертом запропоновані варіанти поділу житлового будинку (т.1 а.с.№148-203);

26.02.2019 року позивачкою ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи №12/18 від 30.08.2018 року (Т.1 а.с.№216-217);

02.05.2019 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 було надано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що будівництво спірного будинку було розпочато наприкінці 2012 року початку 2013 року (Т.1 а.с.225-231);

09.07.2019 року представником відповідача за зустрічним позовом долучено докази, а саме квитанції на придбання будівельних матеріалів (т. 2 а.с. №4-67);

09.07.2019 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя (т.2 а.с. 71-148);

11.08.2020 року під час судового засідання, представником ОСОБА_1 було заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності ОСОБА_4 зі зверненням до суду, з позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя.

11.08.2020 року за клопотанням представника ОСОБА_1 у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які надали покази, що будівництво спірного житлового будинку було розпочато у 2006 році та завершено у 2010 році, фактичне припинення шлюбних відносин подружжя ОСОБА_9 відбулось осінню 2013 року.

19.08.2020 року за клопотанням представника ОСОБА_4 було допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали покази, що будівництво спірного будинку було розпочато у 2013 році, до показів зазначених свідків суд відноситься критично, так як вони спростовуються матеріалами справи, а саме технічним паспортом на житловий будинок (т.1 а.с. №8-14), декларацію про готовність об`єкту до експлуатації №74 від 25.06.2014 року (т.1 а.с. №70-72) та показами інших свідків.

Свідок ОСОБА_10 1983 року народження не міг проходити строкову військову службу у 2013 році та під час відпустки на замовлення ОСОБА_4 перевозити каміння з Автономної республіки Крим до Одеської області, так як у 2013 році йому було тридцять років, а призивний вік на строкову службу у 2013 році, відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (в редакції 11.08.2013 року) був від вісімнадцяти до двадцяти п`яти років.

Свідок ОСОБА_11 на питання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 щодо розташування підвалу у житловому будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповів що підвал знаходиться з правої частини будинку, при цьому відповідно до пояснень ОСОБА_1 та технічного паспорту (т.1 а.с. №8-14) підвал у будинку відсутній.

Майном відповідно до ч.1 ст.190 та ст.179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15 та у правовій позиції Верховного суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2710цс15 .

З урахуванням того, що відповідно до декларації про готовність об`єкту до експлуатації зареєстрованої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України за №74 від 25.06.2014 року (т.1 а.с. №70-72), житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 закінчений будівництвом та готовий до експлуатації, висновок судової будівельно-технічної експертизи №12/18 від 30.08.2018 року (т.1 а.с.№148-203) передбачає можливість поділу будинку суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме : в житловому будинку (літ. «А-2»): Тамбур «1-1», пл. 1,2 кв.м, Кухню «1-2», пл. 18,7 кв.м, Коридор «1-3», пл. 21,7 кв.м, Прихожу «1-7», пл. 7,7 кв.м, Коридор «1-8», пл. 13,0 кв.м, Ванну «1-9», пл. 9,6 кв.м, Житлову «1-10», пл. 24,6 кв.м, Частину гардеробної «1-11», пл. 4,1кв.м, В мансарді (літ. «А»):Сходову «1-14», пл. 5,4 кв.м, Частину кімнати відпочинку «1-15», пл. 46,8 кв.м, Ґанок (літ. «а»), Яму вигрібну «№1», Каналізацію «№7», Частину вимощення «І», площею 25,5 кв.м.

Згідно з ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, в зв`язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , пл. 316,4 м2, в тому числі ділянка під особисте користування під належними будівлями і спорудами, прилеглі до них і не зайняті під забудовами.

Що стосується позовних вимог за первісним позовом про визнання права власності на Ѕ частину транспортних засобів, вони задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано будь яких доказів їх існування та належності.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Дійсно під час шлюбу було придбано майно, на яке відповідач заявляє свої права.

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

24.06.2015 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням у якому зазначив, що 23.06.2015 року між ним та адвокатом Соловйовим В.В. було укладено договір та надано довіреність та заявлено про намір звернутись з зустрічним позовом (т.1 а.с.№26-27).

31.07.2015 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення доказів (т.1 а.с. 41-42);

03.08.2015 року суд задовольнив клопотання відповідача ОСОБА_4 та постановив ухвалу про витребування доказів (т.1 а.с. 45).

16.03.2015 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів про скасування права власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. №79-84);

За таких підстав, суд вважає, що про порушення своїх прав відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 дізнався 23.06.2015 року, при цьому зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 заявив лише 09.07.2019 року, тобто через чотири роки після того, як дізнався про порушення свого прав.

Отже, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, не навів належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а відповідно у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_11 , паспорт НОМЕР_12 виданий Овідіопольський РВ УМВС України в Одеській області 05.01.1999 року право власності на 1/2 частину на житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку (літ. «А-2»): Тамбур «1-1», пл. 1,2 кв.м, Кухню «1-2», пл. 18,7 кв.м, Коридор «1-3», пл. 21,7 кв.м, Прихожу «1-7», пл. 7,7 кв.м, Коридор «1-8», пл. 13,0 кв.м, Ванну «1-9», пл. 9,6 кв.м, Житлову «1-10», пл. 24,6 кв.м, Частину гардеробної «1-11», пл. 4,1кв.м, В мансарді (літ. «А»):Сходову «1-14», пл. 5,4 кв.м, Частину кімнати відпочинку «1-15», пл. 46,8 кв.м, Ґанок (літ. «а»), Яму вигрібну «№1», Каналізацію «№7», Частину вимощення «І», площею 25,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_11 , паспорт НОМЕР_12 виданий Овідіопольський РВ УМВС України в Одеській області 05.01.1999 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , пл. 316,4 м2, в тому числі ділянка під особисте користування під належними будівлями і спорудами, прилеглі до них і не зайняті під забудовами.

В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки, визначені ст.354 ЦПК України, до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а саме, через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя А.І.Бочаров