Номер провадження: 22-ц/813/6365/20
Головуючий у першій інстанції Ткачук О.Л.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з онуком, який окремо проживає від неї, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2018 року о Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з онуком, який окремо проживає від неї, яку в подальшому було уточнено та доповнено. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її дочка ОСОБА_3 , яка з 02 вересня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від вказаного шлюбу з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у дочки народився син ОСОБА_4 , який після її смерті залишився проживати із своїм батьком ОСОБА_1 . Одразу після смерті дружини ОСОБА_1 разом із сином покинули територію України і в даний момент проживають на території Російської Федерації. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з весни 2015 року до середини червня 2018 року фактично проживав разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Саме за цією адресою була зареєстрована його покійна дружина - її дочка ОСОБА_3 та її малолітній онук ОСОБА_4 . За останні півтора року, виїхавши з м. Одеси та покинувши свою домівку, ОСОБА_1 з дитиною 4 раз міняє місце проживання та вже четвертий садочок з травня 2018 року. Позивач зазначає, що має бажання спілкуватися з онуком, брати активну участь у його вихованні, розвитку, однак відповідач перешкоджає їй у спілкуванні з онуком, змінюючи своє місце проживання, не повідомляючи її про це. Спілкування з онуком для неї вкрай важливе, оскільки це єдиний син її покійної дочки. Дітей та онуків вона більше немає. Крім того, позивач вказує, що не може оформити спадок дитині після смерті матері (нерухомість). Дитині не оформлена пенсія по втраті годувальника. Батько нехтує майновими правами дитини, а вона без довіреності від зятя не може виконати необхідні дії в інтересах дитини. ОСОБА_1 всіляко будь-якими шляхами уникає спілкування, незважаючи на всі зусилля з її сторони налагодити нормальні відносини з зятем в інтересах дитини. І хоча права дитини на спілкування, контакти, участь в розвитку та вихованні з близькими родичами дитини, захищаються Законом на всіх рівнях, аж до міжнародних, до даного часу відповідач - батько дитини їх порушує, і як випливає з останніх контактів, робить це навмисно та цілеспрямовано. За останній рік довелося побувати в Російській Федерації - 6 разів, а побачити внука лише три рази дуже короткий час і то завдяки місцевим службам. Тому, позивач просить суд в уточненій позовній заяві ухвалити рішення, яким забезпечити бабусі та дідусеві можливість зустрічей та спілкування з онуком ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), можливість участі бабусі та дідуся у його вихованні, зобов`язавши ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам, спілкуванню з онуком та участі у його вихованні та усунути всі перешкоди цьому. Встановити порядок спілкування бабусі та дідуся з онуком ОСОБА_5 та участі у його вихованні: відвідання бабусею та дідусем дитини за місцем знаходження дитини, спілкування та проводження вільного часу на день народження дитини та на свята та канікули; перебування дитини у бабусі та дідуся на літньому оздоровленні та відпочинку в м. Одесі щорічно з червня по кінець серпня; щотижня надавати можливість дитині і забезпечити спілкування з бабусею та дідусем по скайп зв`язку чи телефоном; надавати електронну інформацію бабусі та дідусеві про здоров`я дитини, її розвиток, навчання та інше, що має відношення до життя та розвитку дитини (т.1, а.с 2-16).

24 жовтня 2018 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Бондар В.Я.) відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі третьої особи: органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з онуком, який окремо проживає від неї. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та проведено підготовче судове засідання в залі засідань № 205, в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси за адресою: 65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33, о 11 годині 30 хвилин «24» січня 2019 року (т.1, а.с 32-33).

05 березня 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника, подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 24.10.2018 року з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду (т.2, а.с 86-93).

18 липня 2019 постановою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Ващенко Л.Г., судді Вадовська Л.М., Сєвєрова Є.С.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року про відкриття провадження у цивільній справі - скасовано, направлено справу до Великомихайлівського районного суду Одеської області для розгляду за встановленою підсудністю (т.1, а.с 130-133).

21 лютого 2020 року рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області (головуючий суддя Ткачук О.Л.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з онуком, який окремо проживає від неї задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визначено способи участі громадянки ОСОБА_2 у вихованні її малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступним чином: зобов`язати відповідача ОСОБА_1 , батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомляти ОСОБА_2 , щодо зміни місця проживання/перебування онука; вільне спілкування бабусі з онуком по телефону та скайп-зв`язку; безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання/перебування у дні народження, канікули та святкові дні; забезпечити спільний відпочинок з онуком щороку під час оздоровчого періоду, протягом липня, за місцем проживання бабусі на території України, за згодою батька. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704,80 в рахунок компенсації частини сплаченого судового збору (т.2, а.с 53-70).

31 березня 2020 року на електронну пошту Великомихайлівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 засобами Укрпошти направив апеляційну скаргу на рішення від 21 березня 2020 року. Апелянт не погоджується з вказаним рішенням та зазначає, що суд не звернув увагу та не надав оцінку тому, що такий висновок зроблений без дослідження умов життя бабусі, її морально-етичного обліку та психоемоційного стану, без з`ясування її ставлення до дитини, образу життя та життєвих цінностей, з`ясування майнового стану та врахування морально-психологічних якостей ОСОБА_2 . Апелянт вважає, що даний висновок свідчить про формальність його складання, без всебічного з`ясування усіх обставин, а тому вважає його таким, що висновок відповідає виключно інтересам бабусі, а не малолітньої дитини. Крім того, суд першої інстанції фактично без системного аналізу психологічного висновку та його змісту відокремлює фразу та встановлює відсутність в цьому документі вказівки чи ця рекомендація стосується зустрічей бабусі з онуком у присутності батька дитини, хоча це прямо прослідковується за текстом документу. Таким чином, апелянт ставить під сумніви висновок не тільки психолога, а фактично муніципальної установи, суд не вжив заходів, щодо захисту прав малолітньої дитини та розгляду з дотриманням принципу найвищих інтересів. Крім того, суд першої інстанції, роблячи такий висновок, не звернув увагу на те, що брати участь у вихованні онуків це право бабусі, а не її обов`язок і, що вона не має переважного права перед батьками на виховання дитини. На думку апелянта, судом не було з`ясовано думку дитини, щодо участі у його вихованні бабусі таким способом як зазначено у позовній заяві. Апелянт вважає, що суд формально підійшов до розгляду справи, не сприяв повному встановленню обставин, що мають значення для вирішення справи, а тому рішення суду не відповідає вимогам законності та має бути скасовано. Тому апелянт просить скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 76-79).

03 серпня 2020 року ОСОБА_2 до апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, та зазначає, що доводи апелянта не відповідають дійсності та суперечать нормам матеріального та процесуального права, оскільки, суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не на підставі висновку органу опіки та піклування, а виходячи з пояснень позивача, її представника, третьої особи, показань свідків, досліджених матеріалів справи та забраних у справі доказів. ОСОБА_2 посилається на хибне розуміння апелянтом норм чинного законодавства в частині оцінки доказів. Окрім цього позивач звертає увагу, що апелянтом не було подано жодного доказу на підтвердження того, що свідки, зазначені у апеляційній скарзі є особами, які не можуть бути допитані як такі. ОСОБА_2 також вважає, що встановлення чітких рамок у способах участі бабусі у вихованні дитини призведе до звуження прав та можливостей малолітнього ОСОБА_6 (т.2 а.с.122-130).

До початку судового розгляду справи головуючому судді Дрішлюку А.І. було заявлено відвід, який апеляційним судом було визнано необґрунтованим.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився. Його клопотання про відкладення розгляду справи для особистої участі в розгляді справи було відхилено зокрема через те, що явка до апеляційного суду не обов`язковою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з законодавчо закріпленого права бабусі спілкуватись з онуком та брати участь у його вихованні та, враховуючи наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який перешкоджає бабусі спілкуванню з онуком після смерті дружини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є чоловіком покійної доньки позивача ОСОБА_3

02 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис за №547.

Від шлюбу з ОСОБА_1 у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівського району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 15.10.2013 року на підставі актового запису про народження №343 від 15.10.2013 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівського району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 28.04.2018 року, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції на підставі актового запису про смерть №4547 від 28.04.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006753 від 02.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, внесено відомості про те, що 02.10.2018 року до Приморського ВП в м.Одесі ГНП в Одесі надійшла заява від ОСОБА_2 в якій вона просить прийняти міри до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , так як вважає, що він здійснив убивство з необережності її доньки ОСОБА_3 .

Як пояснив відповідач у своєму відзиві на позов, між ним та позивачкою часто виникали сварки та конфліктні ситуації в сім`ї, особливо загострилась конфліктна ситуація після смерті його дружини, що унеможливило спільне проживання разом з позивачкою в одній квартирі, тому у червні 2018 року ОСОБА_1 разом із сином переїхали на постійне місце проживання в село Воронок Стародубського району Брянської області Російської Федерації.

Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , наданої головою Воронокського сільського поселення Стародубського району Брянської області Алесенко Т.М. 24.01.2019 року №202, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає без реєстрації в селі Воронок Стародубського району Брянської області в будинку ОСОБА_8 разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Має родичів в с. Лужки, на території Воронокського сільського поселення не працює. В побуті та громадських місцях поводить себе позитивно. Скарг на ОСОБА_1 з боку односельців в Воронокську сільську адміністрацію не надходило.

Згідно характеристики від 24.01.2019 року на вихованця муніципальної бюджетної дошкільної освітньої установи дитячий сад №6 «Колосок» с. Воронок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_1 разом з дитиною проживають в Росії на підставі свідоцтва про надання тимчасового притулку в Росії. Дитина відвідує середню групу, батько працює дистанційно в мережі інтернет в ПП «Графіт» м. Одеса. Батько приділяє велику увагу вихованню сина, взаємовідносини між ними будуються на теплій, довірчій основі. Дитина характеризується позитивно. З адміністрацією установи та вихователями встановлено довірчий контакт, конфліктів не виникало.

Відповідно до психологічного висновку на вихованця муніципальної бюджетної дошкільної освітньої установи дитячий сад №6 «Колосок» с. Воронок Стародубського району Брянської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько відіграє соціально значущу роль в житті дитини. Найбільш корисним в даний період є перебування з батьком, оскільки він може забезпечити задоволення всіх потреб дитини, відчуття стабільності та безпеки, знає звички, особливості здоров`я та розвитку дитини. Не рекомендується залишати дитину з іншими особами на тривалий проміжок часу, які не проживають з ним без присутності батька або без можливості швидкого доступу до дитини, оскільки це може привести до ще більшого травмування психіки ОСОБА_6 .

Уповноважений по правам дитини в Брянській області на звернення ОСОБА_2 01.02.2019 року листом за вих. №64, повідомив, що згідно інформації, яка надійшла на його адресу із УМВС Росії по Брянській області, відділу опіки та піклування адміністрації Стародубського району Брянської області, по факту її звернення була проведена відомча перевірка та встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , разом зі своїм законним представником - батьком, ОСОБА_1 , проживають на території Стародубського муніципального району Брянської області на підставі свідоцтва про надання тимчасового притулку на території РФ, виданого УМВС Росії по Брянській області. Зазначено, що батько в повному об`ємі піклується про дитину, в діях ОСОБА_1 ознак, які суперечать Конвенції ООН про права дитини, нормам законодавства Російської Федерації по захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини не виявлено. Крім того, роз`яснено ОСОБА_2 , що для прийняття рішення щодо зобов`язання батька неповнолітнього не перешкоджати спілкуванню близьких родичів з дитиною, вона має право звернутися в орган опіки та піклування адміністрації Стародубського муніципального району, надавши відповідні документи (згідно переліку).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України).

Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідом, бабою та внуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25 листопада 2014 року). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми внуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з внуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05 березня 2019 року).

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на те, що в основу оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції було покладено єдиний доказ - висновок органу опіки та піклування Приморської РА ОМР, який, у порушення вимог ст. 19 СК України було складено формально, без всебічного з`ясування усіх обставин.

Втім, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції погодився лише із запропонованим порядком спілкування ОСОБА_2 з онуком ОСОБА_5 , оскільки з врахуванням всіх обставин справи та віку дитини дійшов обґрунтованого висновку, що наведений у висновку порядок спілкування буде відповідати найвищим інтересам малолітнього - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції урахував усі обставини справи, які підтверджуються окрім висновку органу опіки та піклування також і поясненнями свідків з боку позивача, письмовими поясненнями відповідача, наданими зокрема у запереченні на позовну заяву, а також характеристику від 24.01.2019 року на вихованця муніципальної бюджетної дошкільної освітньої установи дитячий сад №6 «Колосок» с. Воронок, лист за вих. №64 уповноваженого по правам дитини в Брянській області на звернення ОСОБА_2 01.02.2019 року.

Таким чином, вищенаведені у апеляційній скарзі підстави хибності висновку суду першої інстанції є необґрунтованими.

Щодо посилань апелента на безпідставне неврахування судом першої інстанції психологічного висновку на вихованця муніципальної бюджетної дошкільної освітньої установи дитячий сад №6 «Колосок» с. Воронок Стародубського району Брянської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Апеляційний суд погоджується з зауваженнями суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких документів, які б засвідчували право муніципальної бюджетної дошкільної освітньої установи дитячий сад №6 «Колосок» с. Воронок Стародубського району Брянської області чи його працівників надавати висновки щодо психологічної діагностики дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, наданий відповідачем висновок не завірено ані печаткою організації, ані особистою печаткою лікара-спеціаліста та фактично окрім підпису «Педагога психолога МБОУ « Воронокская СОШ » Камакиной М.А. », особа на підтвердження кваліфікації та повноважень якої відповідачем не надано жодних документів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про можливість суду, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх та звертає увагу, що апелянт, будучи обізнаним про сумніви суду першої інстанції щодо достовірності висновку психологічної діагностики дитини, втім не надав жодних доказів на спростування таких сумнівів, а лише послався у своїй апеляційній скарзі на можливість суду здійснити необхідні дії щодо збору доказів відносно предмету доказування самостійно.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 також посилається на невірне встановлення обставин, які мали значення для вирішення питання щодо підсудності та порушення вимог ст.ст. 5, 7, 15 Гаазької конвенції про юрисдикцію та ст. 66 ЗУ «Про міжнародне приватне право».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі.

При постановленні ухвали про відкриття провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам, викладеним у статтях 175, 177 ЦПК України, справа підсудна Приморському районному суду м. Одеси.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою з підстав порушення правил підсудності ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_11 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року та направити справу для розгляду за підсудністю до Стародубського районного суду Брянської області Російської Федерації.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року скасовано, направлено справу до Великомихайлівського районного суду Одеської області для розгляду за встановленою підсудністю.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року. Окрім того у своїй ухвалі касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо безпідставності посилань ОСОБА_1 на підсудність Стародубському районному суду Брянської області Російської Федерації, оскільки останній має зареєстроване місце проживання в Україні.

Отже, оскільки питання підсудності вже було предметом судового розгляду та було вирішено ще у 2019 році, апеляційний суд, відповідно до принципу правової визначеності, відхиляє вищезазначені доводи апеляційної скарги.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тож зважаючи на те, що відповідач вважаючи, що спілкування сина із ОСОБА_2 може привести до ще більшого травмування психіки ОСОБА_6 , що ОСОБА_1 не тільки не заперечував, а і підкреслював у наданих до суду заявах та поясненнях, що чинить перешкоди позивачці у реалізації її прав, передбачених ст. 57 СК України. Тож, суд першої інстанції, встановивши порушення відповідачем прав та законних інтересів позивачки, врахувавши надані висновки щодо психоемоційного стану малолітнього та його інтереси, та зважаючи на те, що відповідачем не підтверджено в ході розгляду справи належними доказами неможливість спілкування позивача із з дитиною, без негативного впливу на гармонійний розвиток дитини через її матеріальний та моральний стан, дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і фактично зводяться до переоцінки доказів, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 07 вересня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

03.09.2020 року м. Одеса