ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/966/20 Справа № 215/3213/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи :

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження у м. Кривому Розі згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 19 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що у квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до нього з проханням надати їй у позику грошові кошти, мотивуючи свою потребу скрутним матеріальним становищем, що вона не може визначити конкретну суму, у зв`язку з чим між ними була досягнута усна домовленість.

ОСОБА_2 на першу вимогу зобов`язалась повернути отримані гроші. Сторони домовились, що після припинення виплат позивач і відповідач укладуть письмовий договір позики, в якому зафіксують загальну суму отриманих коштів. Грошові кошти за період з 24.07.2015 року по 14.02.2017 року в сумі 18 100,64 грн. ОСОБА_2 не повернуті, тому позивач просив стягнути на його користь з відповідача вказану грошову суму.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані останньою грошові кошти в сумі 18 100,64 грн.

При цьому, скаржник вважає висновки суду необґрунтованими, передчасними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Також, вказує, що спільні фотографії сторін жодним чином не підтверджують бажання позивача на надання відповідачу грошових коштів в якості подарунку (матеріальної допомоги). Скаржник наголошує на тому, що грошові кошти надавалися ним відповідачу в якості позики, однак відповідач, отримавши грошові кошти порушила усну домовленість сторін і відмовилась належним чином оформити договір позики у зв`язку із чим він змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, тому вважає, що відповідач отримала від нього грошові кошти без належних правових підстав, а тому на підставі статті 1212 ЦК України повинна повернути йому отриманні грошові кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване без змін, посилаючись на неспроможність на необґрунтованість доводів скаржника.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснював переказ грошових коштів на банківську картку ОСОБА_2 через Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» у період з 23.07.2015 по 14.02.2017, що підтверджується платіжними квитанціями (а.с.8-29);

20 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 29 391, 64 грн. як суми боргу (а.с.30);

17 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Тернівський районний суд м.Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за період з 16.04.2014 по 14.02.2017, в якому сума позики складала 29391,64грн., та який було задоволено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 червня 2017 року було скасоване, та ухвалено нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_1 було відмовлено. (а.с.85-87).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач надавав матеріальну допомогу відповідачу без будь яких застережень з його боку, що грошові кошти надавалися відповідачу, як подарунок, доказів на підтвердження безпідставності отримання відповідачем грошових коштів суду не надав, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування положень ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду та не може погодитись із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Дослідивши надані сторонами докази, наявні в матеріалах справи, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд встановив, що сторони з 2014 по 2017 роки перебували в близьких стосунках, проживала однією сім`єю в орендованій відповідачем квартирі, в майбутньому збиралися одружитися.

Так, свідок ОСОБА_3 підтвердила суду, що при знайомстві з позивачем, останній відрекомендувався як майбутній чоловік відповідача. Неодноразово у сімейному колі проводили вільний час, святкували Новий рік та інші свята, відпочивали разом на турбазі, тобто позивач протягом усього часу спілкування з ним поводив себе як чоловік відповідача. Згодом відповідач повідомила, що він не є її чоловіком та батьком дитини, але мають намір одружитися. Вказала, що була свідком переводу коштів позивачем для здійснення відповідачем розрахунків, один раз позивач особисто приїздив для цих цілей. Через те, що позивач мав сім`ю, та не визначився у стосунках, відповідач розірвала з ним відносини, що спонукало останнього звертатися в суди.

Свідок ОСОБА_4 , яка працює вихователькою в дитячому садку, в який позивач та відповідач приводили дитину, підтвердила суду, що позивач особисто надавав кошти у батьківський комітет, що позивач та відповідач мешкали в орендованій квартирі по АДРЕСА_1 , поруч з її місцем проживання і спочатку вважала їх чоловіком та дружиною. Але після встановлення дружніх стосунків довідалась, що позивач перебуває у шлюбі та має іншу сім`ю, проте має намір розірвати шлюб для укладання шлюбу з відповідачем.

Дослідивши СМС повідомленнями, суд встановив, що позивач висловлював намір про утворення сім`ї з відповідачем, що повністю узгоджується з поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про проживання сторін в орендованій квартирі, про особистий характер їх стосунків, про піклування позивача над сином позивача, надання матеріальної допомоги добровільно, зокрема, особисто сплачував кошти до батьківського комітету дитячого садка, що грошові кошти надавалися відповідачу, як подарунок.

Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами по справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами, зокрема показаннями свідків, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно до положень ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок

Відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції на відсутність правових підстав для застосування норм статті 1212 ЦК України, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено набуття відповідачем грошових коштів без достатніх правових підстав, тоді, як відповідачем, наданими нею доказами (СМС- повідомленнями, фотографіями, показаннями свідків) доведено що позивач надавав останній матеріальну допомогу без будь яких застережень з його боку, що грошові кошти надавалися відповідачу, як подарунок.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги позивача відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: