Головуючий суду 1 інстанції - Чехов С.І.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 408/3964/19-ц
Провадження № 22-ц/810/431/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 26 травня 2020 року, ухваленого у складі судді Чехова С.І., в залі судових засідань Міловського районного суду Луганської області у смт. Мілове

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позов обґрунтувала тим, що у восени 2017 року до неї звернулась відповідач ОСОБА_2 з проханням продати холодильник «Донбас» який був раніше у використанні. З усного договору між ними погодились на угоду про купівлю-продаж холодильника за 2000 гривень з відстрочкою платежу до отримання заробітної плати. Під час вантажу холодильника на транспортний засіб гроші не були передані, однак її було завірено у їх поверненні. На теперішній час відповідач з неї не розрахувалася.

У зв`язку з виниклими обставинами відповідачем її було завдано моральної шкоди оскільки вона є інвалідом 2-й групи довічно і раз на рік проходить обов`язкове лікування, як інвалід. Самопочуття кожен день погіршується відповідач якої вона довіряла підвела її, що її морально зламало. Дані події призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Вона вимушена проходити лікування, витерплювати болісні лікування та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Дана ситуація потягла за собою нераціональне витрачення життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Посилаючись на зазначене, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2000 гривень та моральну шкоду в розмірі 33000 гривень.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 26 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів про існування в неї холодильника якими є документи які б вказували на його рік випуску, модель, вартість на час його придбання, не підтверджено вчинення усного правочину між нею та відповідачем, який би свідчив про суму розрахування за товар, термін розрахування, час укладення договору який оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеками, квитком, талоном або іншими документами.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Міловського районного суду Луганської області від 26 травня 2020 року, ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд належної оцінки зазначеним нею у позові обставинам не надав.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванняне може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального(ст. 206, 208 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 посилалася на факт укладення між нею та відповідачкою усного договору купівлі-продажу холодильника вартістю 2000 грн.

Проте, відповідно до вимог статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до положень статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи, що зазначений позивачем правочин не є таким, який повністю виконано сторонами у момент його вчинення, апеляційний суд приходить до висновку щодо недодержання вимоги щодо письмової форми такого правочину.

Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину передбачені статтею 218 ЦК України, відповідно до якої недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину.

Враховуючи, що вимога до письмової форми правочину у спірних правовідносинах не дотримана, а факт його вчинення письмовими доказами, допустимість яких визначена наведеними вище нормами матеріального права, позивачем не підтверджена, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: В.К. Гаврилюк

Н.В.Стахова