Справа № 487/3876/18
Провадження № 22ц/812/1468/20 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Лівінського І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 6 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменка В.В. в місті Миколаєві о 9 годині 40 хвилин зі складанням його повного тексту 17 лютого 2020 року, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 36 849 грн. 31 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з нею 17 березня 2010 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» шляхом підписання анкети-заяви у встановлені строки не погашає суму основного кредиту, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 7 вересня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 849 грн. 31 коп., з яких 2 406 грн. 85 коп. тіло кредиту, 31 911 грн. 54 коп. нараховані відсотки за користування кредитом, 300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф фіксована частина, 1 730 грн. 92 коп. штраф процентна складова та 1 762,00 грн. судових витрат.

У липні 2019 року відповідач звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення .

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, а заочне рішення скасоване.

Під час перегляду заочного рішення позивач надала письмові пояснення, в яких вважала позов таким, що не підлягає задоволенню, а доводи позивача необґрунтованими посилаючись на те, що не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг та не підписувала їх.

Вказувала, що умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатись складовою кредитного договору укладеного між нею та банком шляхом підписання анкети-заяви.

Наголошувала на тому, що нарахування навіть передбачених договором процентів мають здійснюватися тільки в межах строку дії платіжної картки.

Звернулася до суду з заявою про застосування позовної давності.

Рішенням Заводського районного суду Миколаївської області від 6 лютого 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 406 грн. 85 коп. та 115 грн. 09 коп. судового збору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів - відсутні, так як такі умови кредитування сторонами не узгоджені та не доведені банком за допомогою первинних документів, а тому є підстави для стягнення лише тіла кредиту.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, та є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та комісією, а також штрафами, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування за договором, яка містить підпис відповідача та передбачає тарифи за кредитним договором узгоджені сторонами, а за такого висновки Великої Палати Верховного суду, зроблені у постанові від 3 липня 2019 року під час розгляду справи №342/182/17 не можуть бути застосовані у цій справі.

Зазначав, що додана до позовної заяви довідка, підписана особисто відповідачем у день отримання послуги з кредитування, а тому свідчить про ознайомлення позичальника з умовами кредитування і підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Вважав надані докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними.

Вказував, що за наведених обставин судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пенею та комісією, а також штрафами, оскільки правомірність їх нарахування повністю підтверджена наданими доказами та не суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 13 серпня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2010 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна» (а.с.8). Того ж дня відповідачем підписана довідка до договору з референсом SAMDNS0OTC002894797 щодо фінансових умов надання платіжної карки «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду та відкриття поновлювальної кредитної лінії, з отриманням для використання кредитного ліміту коштів та зі сплатою за їх користування сум в розмірі 2,5% на залишок заборгованості, двох видів пені, комісії за зняття готівки та власних коштів, а також штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання (а.с.9).

Відповідно до виписки з карткового рахунку слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався. На 17 березня 2010 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 1 500,00 грн., в подальшому, 17 червня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 1700,00 грн., 23 липня 2011 року до 1 900,00 грн., 23 серпня 2011 року до 2 100,00 грн., 11 серпня 2013 року до 2 500,00 грн (а.с.93-96). Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами та остання з них мала строк дії до серпня 2017 року (а.с.168).

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з анкети-заяви позичальника щодо приєднання, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, які узгоджені з позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням картки, яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг», в частині усіх суттєвих умов такого кредитування, а саме у розмірі процентів (2,5% щомісяця), неустойки (пеня та штрафи в сумі 500грн. плюс 5% від заборгованості) тощо (а.с.9).

Інших умов кредитування позичальником не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За матеріалами справи слідує, що позичальник ОСОБА_1 ознайомилася та узгодила саме ті умови та правила кредитування, до яких вона приєдналася шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 17 березня 2010 року (а.с.8-9).

Тому до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.10-33), який є належним доказом в тій частині, що узгоджена з позичальником, і може бути застосована до правовідносин, які склалися між сторонами.

В тому числі: нарахування банком за користування кредитом відсотків в розмірі, встановленому у довідці в 2,5% щомісяця у відповідності з тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6; зобов`язання позичальника при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів, а також відповідну пеню у випадку прострочення їх сплати - п. 2.1.1.7.5, 2.1.1.12.13 ( а.с.10-33).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплатити проценти у розмірі 2,5% на місяць за користування кредитними коштами, а також будь-якого виду неустойки не відповідає матеріалам справи. А тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 406 грн. 85 коп. не переглядається, оскільки жодною із сторін не оскаржується.

При перегляді судового рішення в частині стягнення процентів, неустойки та комісії колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Строк дії картки закінчився у серпні 2017 року (а.с.168).

Між тим, станом на 30 квітня 2018 року, після закінчення строку дії картки, банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає, крім тіла кредиту, 31 911 грн. 54 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 300 грн. за пенею та комісією, та штрафами на суму 500 грн. і 1 730 грн. 92 коп.

За такого, колегія суддів вважає наявними правові підстави для стягнення процентів за користування кредитом, розмір яких встановлено довідкою та станом на останній день строку дії платіжної картки у відповідності до розрахунку банку за первісною процентною ставкою, що складає 2 302 грн. 49 коп. (а.с.163-167).

Підстав для нарахування складових заборгованості після закінчення строку договору, в тому числі і за підвищеною процентною ставкою, колегія суддів не вбачає.

Тому вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню частково, на суму 2 302 грн. 49 коп..

Не вбачає колегія суддів і підстав для нарахування та стягнення з позичальника комісії в розмірі 300 грн., так яка відповідно до довідки про умови кредитування цей від платежу передбачено лише за зняття готівки та власних коштів, не є обов`язковим, та передбачено для сплати за здійснення будь-яких інших розрахунків та порушення строків.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним одночасне нарахування та стягнення з відповідача пені разом з 500 грн. 00 коп. фіксованої частини штрафу і 1 730 грн. 92 коп. процентної складової штрафу.

Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитування (а.с.10-33) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час передбачена і сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Тому, враховуюче викладене, колегія суддів вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов`язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов`язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

Тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає за необхідне стягнути штраф з урахуванням усіх здійснених погашень в розмірі 500 грн. плюс 235 грн. 47 коп., а всього штрафів на загальну суму 735 грн. 47 коп., одночасно відмовивши у стягненні пені з метою запобігання подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань по сплаті кредиту та процентів, а також у стягненні комісії з вищенаведених підстав.

Такі висновки колегії узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 і постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення процентів за користування кредитом та штрафу ухвалено з порушенням норм матеріального права, та є таким, що не відповідає встановленим обставинам справи, а тому є усі підстави для його скасування у цій частині у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за процентами на суму 2 302 грн. 49 коп. та суму штрафів в розмірі 735 грн. 48 коп..

Одночасно рішення суду в частині підстав відмови у стягненні пені та комісії слід змінити з підстав, передбачених пп.3, 4, ч.1 ст. 376 ЦПК України, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до змісту статті 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, та стягнути з відповідача на користь банку 260 грн. 35 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, та 217 грн. 89 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2020 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким ці вимоги банку задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2 302 грн 49 коп. та штрафами на суму 735 грн. 47 коп.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 6 лютого 2020 року в частині підстав відмови у стягненні пені та комісії змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 6 лютого 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 260 грн. 35 коп. судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 217 грн. 89 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

І.В. Лівінський