ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6473/20 Справа № 182/4245/19 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/4245/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 13 900,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 31 травня 2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 345 568,77 грн., яка складається з: 14 029,85 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 328 045,17 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом, 3 493,75 грн. - нарахованої пені та комісії.

Посилаючись на те, що позивач має право на власний розсуд розпорядитися своїми позовними вимогами, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 120 311,14 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 14 029,85 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року в розмірі 106 281,29 грн., а також судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 рокупозовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту в сумі 120 311 грн. 14 коп. (яка складається з: 14 029 грн. 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 106 281 грн. 29 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп., а всього - 122 232 грн. 14 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вона погоджується з висновками суду щодо наявності у неї заборгованості за тілом кредиту, а тому саме ці кошти відповідачка зобов`язана повернути кредитору, а не заявлену до стягнення суму.

Відповідачка зазначає, що у підписаній нею Заяві відсутні умови щодо порядку та підстав нарахування та сплати відсотків за користування кредитним коштами, тоді як банк нарахував відсотки за кредитом, що суперечить умовам договору та є незаконним. При цьому, на переконання відповідачки, посилання позивача на Умови та Правила банківських послуг є помилковим, оскільки такі Умови нею не підписувалися, а тому вони не можуть вважатися складовою укладеного між сторонами договору, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Також, відповідачка зазначає, що, навіть за умови доведеності заявлених позовних вимог, правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем пропущено позовну давність.

Крім іншого, відповідачка ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції порушив її право на доступ до правосуддя та не повідомив належним чином про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості надати свої заперечення проти заявлених позовних вимог до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 13 900,00 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом 31 травня 2019 року, становить 345 568,77 грн. та складається з: 14 029,85 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 328 045,17 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом, 3 493,75 грн. - нарахованої пені та комісії.

Спір між сторонами виник з приводу стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 120 311,14 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 14 029,85 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року в розмірі 106 281,29 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останньою не оскаржується.

Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з неї заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року в розмірі 106 281,29 грн., та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині наявності правових підстав для стягнення відсотків за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, в розмірі 106 281,29 грн., адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 19 квітня 2013 року, невід`ємною складовою якого є Умови та Правила надання банківських послуг, які визначають порядок, розміри та строки погашення заборгованості та встановлюють відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення, у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за відсотками за Кредитним договором від 19 квітня 2013 року, за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, та обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості за відсотками, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 квітня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 13 900,00 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У Заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/.

При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19 квітня 2013 року не містить жодної інформації щодо укладення між сторонами саме кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів або ж кредитної картки з встановленим на ній кредитним лімітом, із визначенням порядку погашення заборгованості за кредитом та встановлення відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з цим ця Заява не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить жодної інформації щодо предмету доказування у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальниці у межах підписаної нею Заяви від 19 квітня 2013 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не має правового значення для вирішення даного спору.

Надані ж позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору.

Так, витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 19 квітня 2013 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 19 червня 2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, й доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 в цій частині є прийнятними.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскліьбки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, остання заперечує факт ознайомлення її із зазначеними документами, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 квітня 2013 року, шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови кредитного договору, у тому числі й ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав вважати, що, при укладенні договору з відповідачкою по справі ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про не доведення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором від 19 квітня 2013 року, за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, у розмірі 106 281,29 грн. та обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідачки.

При цьому, колегія суддів не розглядає заяву відповідачки щодо застосування позовної давності до заявлених АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовних вимог, оскільки, згідно роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи ж апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції порушив її право на доступ до правосуддя та не повідомив належним чином про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості надати свої заперечення проти заявлених позовних вимог до суду першої інстанції, колегією суддів не приймаються, як такі що спростовуються матеріалами справи, а саме зворотним поштовим повідомленням про вручення ОСОБА_1 судової кореспонденції (а.с. 52).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в оскаржуваній частині, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором від 19 квітня 2013 року, за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, у зв`язку з чим змінює рішення суду в частині загального розміру заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зменшує цей розмірі з 1 921,00 грн. до 223,99 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1 921,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 11,66 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 223,99 грн.).

Також, колегія суддів стягує з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн. (а.с. 73, 88, 91), тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 19 квітня 2013 року, за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, у розмірі 106 281,29 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 19 квітня 2013 року, за період з 19 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року, у розмірі 106 281,29 гривень - відмовити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року в частині загального розміру заборгованості за Кредитним договором б/н від 19 квітня 2013 року, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмір з 120 311, 14 гривень до 14 029 (чотирнадцяти тисяч двадцяти дев`яти) гривень 85 (вісімдесяти п`яти) копійок.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 1 921,00 гривень до 223 (двохсот двадцяти трьох) гривень 99 (дев`яносто дев`яти) копійок.

В іншій, не оскаржуваній частині, рішення суду залишити без змін.

Стягнути Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) тисяча 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: