Провадження № 2/235/1316/20
Справа № 235/3286/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2020 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хмельової С.М.
за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань,
До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 05.02.2001 року до 16.04.2002 року та з 08.12.2008 року по 27.04.2018 року. Вперше прийнятий на роботу гірничим робітником очисного забою 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, наказ №637к від 19.03.2001 року. Вдруге прийнятий на роботу наказом №6597к від 08.12.2008 року прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, наказом №262к від 08.02.2009 року підвищено розряд до 5.
Звільнений був на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з переходом на пенсію.
13.04.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області Козак А.С., яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом - захворювання професійні, встановлені вперше.
04.05.2020 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 27.04.2020 року безстроково. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, з 27.04.2020 року безстроково. Рекомендовані «Д» невролога, пульмонолога. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне, санаторно-курортне лікування за профзахворюваннями.
Позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались.
Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода.
Він тривалий час постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів.
Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора пил, вимушена робоча поза, фізичне перенавантаження, нахили корпусу.
У пункті 18 акту від 13.04.2020 року зазначено, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання є пил переважно фіброгенного впливу фактична величина 8,6-196,8мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3; виробничий шум фактична величина 80-90 дБА., при нормативному значенні 80 дБА; перебування в нахиленому положенні до 30 град. 22-30% зміни при нормативному значенні 25%; перебування у вимушеній позі 52% часу зміни, в позі «стоячи» 40% зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%; у вимушені позі до 10%; у позі «стоячи» до 60% часу зміни; фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4-298,4 Вт при нормативному значенні 90 Вт; при регіональному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового поясу фактичне значення 89,0 - 116,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; нахили корпусу 14-230 разів за зміну при нормативному значенні до 100 разів за зміну; маса вантажу, що підіймається та переміщується 40 кг при нормативному значенні до 30 кг.
Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм.
Під наглядом лікарів він перебуває тривалий час, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, що підтверджується витягом із амбулаторної карти та виписками (епікризами) з медичної карти стаціонарного хворого.
З 21.02.2020 року по 10.03.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України», з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом - захворювання професійні, встановлені вперше.
Результатом низки професійних захворювань стало загальне погіршення стану здоров`я, а саме: біль в поперековому відділі хребта, з іррадіацією в праву ногу, оніміння в правій нозі; судоми в ликтових м`язах, кашель з слизистою мокротою, задуха при помірному фізичному навантаженні; загальна слабкість.
Постійний кашель, слабкість, суттєво погіршили загальний стан здоров`я позивача. Через професійні захворювання, досить часто отримує лікування в умовах стаціонару. Вимушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на його самопочуття.
Хвороби впливають на його загальний стан. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють його нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини впливають на якість його життя та спричиняють моральні страждання.
Багато років позивач виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого тепер його здоров`я суттєво підірвано. Праця в шахті була важка, але він вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби його сім`ї та давала право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку.
Він зобов`язаний піклуватись про свою родину, але стан здоров`я, його фізичний стан, необхідність постійного лікування обмежують його можливості, бо під час загострення хвороб, він сам потребує піклування з боку своїх близьких. Раніше він матеріально забезпечував родину, а зараз він та його сім`я можемо розраховувати лише на щомісячні виплати втраченого заробітку.
Позивач єдиний доглядає свою матір ОСОБА_2 , 1944 року народження, яка залишилась сама після смерті батька. Через похилий вік мати потребує від нього уваги та підтримки, які він не може їй дати, оскільки сам обмежений у фізичних навантаженнях.
Йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані.
Втрата професійної працездатності встановлена безстроково, що свідчить про те, що відновлення здоров`я до попереднього стану неможливе, це підтверджується довідкою МСЕК. Тобто наслідки хвороб носять незворотній характер.
Викладенні обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, позивач отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя.
Моральну шкоду, яка була завдана позивачу профзахворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я, він оцінює в 90 000 грн. При цьому виходить з того, що суттєво змінився його життєвий уклад, захворювання негативно вплинули на його психологічний стан, через що він відчуває розпач і переживання, невиліковні наслідки захворювань не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 90 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань.
Ухвалою суду від 02 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що вимога позивача про стягнення 90 000,00грн., як компенсації моральної шкоди, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Вважає, що достатнім розміром грошових коштів, якою можуть бути відшкодовані моральні страждання позивачу є 40 000,00грн. Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» позов визнає частково в розмірі 40 000 грн. ( із умовного розрахунку 666 грн. за кожний відсоток втрати працездатності).
У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з підприємства суму моральної шкоди у розмірі 90 000 грн., але вказана сума на думку представника відповідача є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості.
На думку представника відповідача суд має врахувати, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я після чого не одноразово звертався до лікаря у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я, але продовжував працювати до 27.04.2018 року.
Позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я свідомо та усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, тривалий час не повідомляв адміністрацію ПРАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або на менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Саме приховуванням погіршення стану здоров`я у позивача та недбалим ставленням до стану свого здоров`я позивач сприяв розвитку у нього професійного захворювання.
В свою чергу ПРАТ «ШУ «Покровське» звертає увагу на те, що кожен рік позивач був зобов`язаний проходити обов`язкові медичні огляди як працівник, що працює в шкідливих та важких умовах. Згідно з даними пройдених медоглядів в 2001-2002р.р. та 2007-2018р.р., які за кошти ПРАТ «ШУ «Покровське» проведено лікарями Покровської ЦГБ, зазначений громадян був визнаний такий, який може працювати у підземних умовах.
Просить суд взяти до уваги такий довід, що при прийняті на роботу працівники усвідомлюють, що працюючи у підземних умовах працівники будуть піддаватися впливу шкідливих факторів.
Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні.
Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 05.02.2001 року до 16.04.2002 року та з 08.12.2008 року по 27.04.2018 року. Вперше прийнятий на роботу гірничим робітником очисного забою 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, наказ №637к від 19.03.2001 року. Вдруге прийнятий на роботу наказом №6597к від 08.12.2008 року прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, наказом №262к від 08.02.2009 року підвищено розряд до 5. 27.04.2018 року звільнений на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з переходом на пенсію (а.с.9-11).
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 13.04.2020 року, затвердженого начальником Головного управління Головного управління Держпраці у Донецькій області Козак А.С. 14.04.2020 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора пил, вимушена робоча поза, фізичне перенавантаження, нахили корпусу. Причиною виникнення професійного захворювання є пил переважно фіброгенного впливу фактична величина 8,6-196,8мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3; виробничий шум фактична величина 80-90 дБА, при нормативному значенні 80 дБА; перебування в нахиленому положенні до 30 град. 22-30% зміни при нормативному значенні 25%; перебування у вимушеній позі 52% часу зміни, в позі «стоячи» 40% зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%; у вимушені позі до 10%; у позі «стоячи» до 60% часу зміни; фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4-298,4 Вт при нормативному значенні 90 Вт; при регіональному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового поясу фактичне значення 89,0 - 116,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; нахили корпусу 140-230 разів за зміну при нормативному значенні до 100 разів за зміну; маса вантажу, що підіймається та переміщується 40 кг при нормативному значенні до 30 кг (а.с.12-15).
В період з 21.02.2020 року по 10.03.2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, пневмоконіоз, ЛН І-ІІст. за змішаним типом захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.26).
Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 04.03.2020 року № 8/209 ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, пневмоконіоз, ЛН І-ІІст. за змішаним типом - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.25).
Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.05.2020 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено вперше, інвалідність встановлена з 27.04.2020 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування, «Д» невролога та пульмонолога (а.с.16,17).
Позивач періодично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні:
З 09.02.2018 року по 19.02.2018 року стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту з вираженим больовим м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, статико-динамічними порушеннями (а.с.19).
З 18.05.2018 року по 28.05.2018 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт І-ІІ ст. у стадії загострення, ЛН І-ІІ ст. (а.с.20).
З 19.02.2019 року по 27.02.2019 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЛПЗ «Покровська міська лікарня» з діагнозом: хронічна вертеброгенна (остеохондроз хребта, протрузії дисків ЛІ - кила диску Л4-Л5 з компресією дурального мішка та стенозом ХК за даними СКТ 24.02.2018) попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним та правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, стадія загострення (а.с.21).
З 12.08.2019 року по 23.08.2019 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт І-ІІ ст. у стадії загострення, ЛН І-ІІ ст. (а.с.22).
З 04.11.2019 року по 13.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПЗ «Покровська міська лікарня», діагноз: хронічна вертеброгенна (остеохондроз хребта, протрузії дисків Л1-Л4, кила диску Л4-Л5 з компрессією дуального мішка та стенозом хребтового каналу за даними СКТ 24.02.2018р.) попереково-крижова радикулопатія, з вираженим больовим, м`язово-тонічним та правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта, стадія загострення (а.с.23).
З 10.01.2020 року по 20.01.2020 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт І-ІІ ст. у стадії загострення, ЛН II ст. (а.с.24).
У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті та за час роботи отримав професійне захворювання.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.
Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.
До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.
Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.
Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.
В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.
Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.
Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.
Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.
При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти.
Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у травні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 840,80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст. ст.4, 5, 10, 12, 81, 89, 141, 223, 265, 279 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань - задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд.1а, .

Повний текст рішення виготовлено 31.08.2020р.

Суддя