233 № 233/4192/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 16.12.2020 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 20.03.2015 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідач отримав кредитну картку, строк дії якої 31 травня 2021 року, з встановленим банком кредитним лімітом, здійснював витрати та платежі на погашення заборгованості.
З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банком кредитного ліміту, а саме: придбавав продукти та товари, знімав готівку, тобто використовував кредитні кошти на споживчі цілі, а також здійснював платежі на погашення заборгованості.
- 7352,09 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 761,40 грн заборгованість за простроченими відсотками;
- 2642,40 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 за період з 01.10.2019 року по 03.08.2020 року.
Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів за період з 27.07.2017 року по 12.04.2019 року. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем та банківської виписки з особового рахунку відповідача випливає, що 12.04.2019 року позичальником востаннє були здійсненні витрати по кредитній картці за рахунок кредитного ліміту.
В розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відсутні дані про сукупний розмір витрат позичальника (тіло кредиту), проте наявні відомості про розмір щомісячного збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок раніше нарахованих процентів, на яку позивачем всупереч умовам договору та вимогам закону нараховувались проценти. Також в розрахунку позивача містяться дані про розмір поточних витрат, здійснених позичальником, та розмір коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості, що відповідають даним, які містяться у виписці по особовому рахунку позичальника.
Так, з вказаного розрахунку випливає, що позивачем кожного першого числа місяця за період з 01.09.2017 року по 01.08.2019 р. було здійснено погашення процентів, які були нараховані в попередньому місяці, за рахунок тіла кредиту.
А отже, заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 7352,09 грн, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за витратами, які були здійснені особисто позичальником, а також із заборгованості за процентами, нарахованими позивачем, яку він вважає погашеною за рахунок тіла кредиту за період 01.10.2018 року по 01.08.2019 р. в загальному розмірі 2746,43 грн. З наведеного випливає, що тіло кредиту, яке складається з заборгованості за витратами, які були здійснені особисто позичальником, дорівнює 4605,66 грн (7352,09 2746,43 = 4605,66).
Крім того, позивач у позовній заяві просив також стягнути з відповідача проценти за період з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року в розмірі 761,40 грн, які не увійшли до простроченого тіла кредиту, а отже розмір заборгованості за процентами, нарахованими позивачем дорівнює 3507,83 грн, яка складається із заборгованості за процентами за період 01.10.2018 року по 01.08.2019 р. в розмірі 2746,43 грн та із заборгованості за процентами за період з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року в розмірі 761,40 грн.
Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.
Проте судом встановлено, що з 01 вересня 2017 року позивачем була використана формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту якої випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.
Посилання позивача про те, що нарахування процентів за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.
Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.
Наявність на сайті банку на час розгляду справи електронного документа «Умови та Правила надання банківських послуг» не спростовує висновків суду, оскільки не підтверджує конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг. Так, в анкеті-заяві, підписаної відповідачем, зазначено, що до вказаної зави має бути додана Пам`ятка клієнта, а екземпляр договору відповідач погоджується отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. Позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погоджується з його умовами. Проте судом залишилося не встановленим з якими конкретно запропонованими Умовами та правилами банківських послуг ознайомився відповідач, чи були вони роздруковані з офіційного сайта www.pb.ua та підписані відповідачем.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Оскільки судом встановлено, що з 01 вересня 2017 року позивачем була використана формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами за період з 01.09.2017 року по 30.09.2019 року є необґрунтованим.
Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, та з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що, зокрема, з 01.09.2017 року позивач здійснював банківську операцію «списання процентів за користування кредитом» за рахунок яких стала збільшуватися база, на яку нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а отже, банком була використана формула нарахування процентів N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці), M процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів.
В зв`язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом, має вираховуватися, виходячи з формули нарахування процентів на заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці).
Так, судом встановлено, що, з 01.09.2017 року окрім тіла кредиту як базу для нарахування процентів було використано раніше нараховані проценти в розмірі 20,40 грн.
Отже, судом здійснюється розрахунок лише для тієї частини заборгованості, яка всупереч умовам договору та вимог закону була включена до бази, на яку нараховувалась заборгованість за процентами та до якої застосовано процентну ставку 43,2 % річних.
Застосовуючи формулу N*M/365*Y=Z, де N тіло кредиту (в грн), M процентна ставка (М/100), 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів (в грн), отримуємо такий розрахунок заборгованості за процентами:
В період з 01.09.2017 року по 30.09.2017 року база, на яку необґрунтовано нараховувалася заборгованість за процентами дорівнювала 20,40 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.09.2017 року по 30.09.2017 року складає 30 днів, а процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок:
20,40 * 43,2% (/100) / 365 * 30 (днів) = 0,72 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 0,72 грн. Аналогічну математичну операцію здійснено для періоду з 01.10.2017 року по 31.10.2017 року, коли база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 7,26 грн та у підсумку дорівнювала 27,66 грн / 31 день (кількість днів у періоді) = 1,01 грн; за період з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року: 56,71 (27,66 + 29,05) грн / 30 днів = 2,01 грн; за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року: 73,90 (56,71 + 17,19) грн / 31 день = 2,71 грн; за період з 01.01.2018 року по 14.01.2018 року: 92,42 (73,90 + 18,52) / 14 днів = 1,53 грн. 14 січня 2018 року за рахунок платежу, здійсненого відповідачем, заборгованість за кредитом була погашена.
В період з 01.02.2018 року по 09.02.2018 року база, на яку необґрунтовано нараховувалася заборгованість за процентами, дорівнювала 8,54 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.02.2018 року по 09.02.2018 року складає 9 днів, а процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок: 8,54 * 43,2% (/100) / 365 * 9 (днів) = 0,09 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 0,09 грн. 09 лютого 2018 року за рахунок платежу, здійсненого відповідачем, заборгованість за кредитом була погашена.
В період з 01.04.2018 року по 30.04.2018 року база, на яку необґрунтовано нараховувалася заборгованість за процентами дорівнювала 28,08 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.04.2018 року по 30.04.2018 року складає 30 днів, а процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок: 28,08 * 43,2% (/100) / 365 * 30 (днів) = 0,99 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 0,99 грн.
Аналогічну математичну операцію здійснено для періоду з 01.05.2018 року по 31.05.2018 року, коли база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами, була збільшена ще на 18,42 грн та у підсумку дорівнювала 46,50 грн / 31 день (кількість днів у періоді) = 1,70 грн; за період з 01.06.2018 року по 12.06.2018 року: 64,65 (46,50 + 18,15) грн / 12 днів = 0,91 грн. 12 червня 2018 року за рахунок платежу, здійсненого відповідачем, заборгованість за кредитом була погашена.
В період з 01.07.2018 року по 05.07.2018 року база, на яку необґрунтовано нараховувалася заборгованість за процентами дорівнювала 7,32 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.07.2018 року по 05.07.2018 року складає 5 днів, а процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок: 7,32 * 43,2% (/100) / 365 * 5 (днів) = 0,04 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 0,04 грн. 05 липня 2018 року за рахунок платежу, здійсненого відповідачем, заборгованість за кредитом була погашена.
В період з 01.10.2018 року по 31.10.2018 року база, на яку необґрунтовано нараховувалася заборгованість за процентами дорівнювала 42,47 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.10.2018 року по 31.10.2018 року складає 31 день, а процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 43,2 % річних, отримуємо такий розрахунок: 42,47 * 43,2% (/100) / 365 * 31 (день) = 1,55 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 1,55 грн.
Аналогічну математичну операцію здійснено для періоду з 01.11.2018 року по 30.11.2018 року, коли база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 67,78 грн та у підсумку дорівнювала 110,25 грн / 30 днів (кількість днів у періоді) = 3,91 грн; за період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року: 182,28 (110,25 + 72,03) грн / 31 день = 6,68 грн; за період з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року: 276,15 (182,28 + 93,87) грн / 31 день = 10,13 грн; за період з 01.02.2019 року по 28.02.2019 року: 391,81 (276,15 + 115,66) грн / 28 днів = 12,98 грн; за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року: 647,91 (391,81 + 256,10) / 31 день = 23,77 грн; за період з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року: 972,68 (647,91 + 324,77) грн / 30 днів = 34,53 грн; за період з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року: 1352,62 (972,68 + 379,94) грн / 31 день = 49,62 грн; за період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року: 1789,72 (1352,62 + 437,10) / 30 днів = 63,54 грн; за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року: 2243,92 (1789,72 + 454,20) грн / 31 день = 82,33 грн; за період з 01.08.2019 року по 30.09.2019 року: 2746,43 (2243,92 + 502,51) / 61 день = 198,28 грн.
А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за період з 01.09.2017 року по 30.09.2019 року, дорівнює 499,03 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
З 01.10.2019 року позивачем проценти на заборгованість за кредитом не нараховувалися.
Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що внаслідок присвоєння позивачем заборгованості статусу простроченої, під час розрахунку процентів позивач використовував подвійний коефіцієнт, тобто вдвічі збільшуючи суму нарахованих процентів. Разом з тим, судом не встановлені умови договору, за якими можливе застосування такого коефіцієнту. А отже, розмір процентів, нарахованих таким методом у відповідні періоди, підлягає зменшенню вдвічі, а саме: за період з 01.10.2018 року по 11.10.2018 року на 15,07 грн (30,14 / 2); з 01.02.2019 року по 27.03.2019 року на 279,26 грн (558,53 / 2); з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року на 1417,57 грн (2835,15 / 2).
А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за вказані періоди, дорівнює 1711,90 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
Підсумовуючи всі вищенаведені розрахунки, суд дійшов висновку про те, що позивачем було необґрунтовано нарахована заборгованість за процентами в розмірі 2210,93 грн, що є сумою необґрунтовано нарахованих процентів за період з 01.09.2017 року по 30.09.2019 року в сумі 499,03 грн та необґрунтовано нарахованих процентів із застосуванням подвійного коефіцієнта в розмірі 1711,90 грн. А отже, вказана сума має бути віднята від сукупної суми заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач в розмірі 3507,83 грн. Отримуємо такий розрахунок 3507,83 2210,93 = 1296,90 (грн).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Проте судом встановлено, що відповідач не здійснювала щомісячне погашення процентів, а отже заборгованість за процентами, розмір якої встановлений судом в сумі 1296,90 грн, є простроченою, в зв`язку з чим позикодавець має право нараховувати на вказані кошти три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо спеціального узгодження сторонами розміру процентів від простроченої суми, які боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора. Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.
Враховуючи межі позовних вимог, а саме: період нарахування компенсації за прострочене зобов`язання з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року, суд дійшов висновку про те, що така компенсація за прострочене зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за вказаний період, що відповідає 152 дням, має бути нарахована у розмірі трьох процентів річних на прострочену заборгованість за процентами, розмір якої встановлений судом та який станом на 01.10.2019 року дорівнював 1296,90 грн. А отже, отримуємо такий розрахунок 1296,90 * 3 / 100 / 365 * 152 = 16,20 (грн).
Згідно з ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
З наведених норм права випливає, що дострокове повернення позики на вимогу позикодавця можливе за двох умов: у разі прострочення повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами або у разі порушення зобов`язання однією стороною, в тому числі прострочення щомісячної сплати процентів, якщо таке право передбачене договором.
Водночас судом не встановлено наявність умов договору, якими було б передбачено право банку вимагати дострокове повернення позики у зв`язку з порушенням позичальником обов`язку щомісячної сплати процентів за користування кредитом, а також не встановлено наявність обов`язку позичальника повертати позику частинами.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки судом встановлено, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, своєю чергою судом було встановлено, що кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, має строк дії до 31 травня 2021 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4605,66 грн на час розгляду справи не набула статусу простроченої.
Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 336/5798/14, відповідно до якої Верховний суд, аналізуючи норми права, передбачені частиною першою статті 1054 ЦК України, зазначив, що суди правильно встановили, що строк дії кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, обмежується строком дії кредитної картки. У зв`язку із закінченням строку дії картки настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі.
Також вказаний висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові серед іншого (п.п. 31 - 35) вказала на те, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Частиною другою статті 1075 ЦК України передбачені випадки розірвання договору банківського рахунка на вимогу банку.
Зокрема, відповідно до п. 1, п.2 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором.
Проте позивач не висував вимоги про розірвання договору банківського рахунка, укладеного з позивачем.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4605,66 грн, оскільки строк виконання зобов`язання в частині повернення суми позики не настав та судом не встановлена наявність умов договору щодо повернення позики частинами, а також судом не встановлена наявність умов договору щодо права позикодавця вимагати дострокового повернення позики у зв`язку з порушенням обов`язку позичальника щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами.
Водночас суд дійшов висновку про можливість стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2015 року станом на 03.08.2020 року, яка включає: заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1296 гривень 90 копійок; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 16 гривень 20 копійок, а всього в розмірі 1313 гривень 10 копійок. В задоволені позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 256,55 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2015 року станом на 03.08.2020 року, яка включає: заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1296 гривень 90 копійок; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 16 гривень 20 копійок, а всього в розмірі 1313 (однієї тисячі трьохсот тринадцяти) гривень 10 копійок.
В задоволені позовних вимог в частині дострокового стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.03.2015 року станом на 03.08.2020 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4605 (чотирьох тисяч шестисот п`яти) гривень 66 копійок відмовити.
В задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.03.2015 року станом на 03.08.2020 року, яка включає заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2210 гривень 93 копійок, компенсації за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 2626 гривень 20 копійок, а всього в розмірі 4837 (чотирьох тисяч восьмисот тридцяти семи) гривень 13 копійок відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 256 (двохсот п`ятдесяти шести) гривень 55 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Суддя