Справа № 266/2992/19
Провадження № 2/266/102/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі :

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

за участі секретаря Воропаєвої О.Є.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в загальному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини при окремому проживання батьків, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

27.05.2019 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю в обґрунтування посилаючись на те, що з 2013 по 2016 рік проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, до 2011 року з 2010 року проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін народився син, який як і вона був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . Оскільки будинок належить батькам відповідача з якими не склалися стосунки вони разом із відповідачем переїхали в орендовану квартиру, а незабаром розлучились. Після розірвання шлюбу дитина залишилась мешкати разом із позивачем. Вона знялася із зареєстрованого місця проживання по вул.. Ялтинській, а син залишився бути там зареєстрований оскільки батько не давав згоди на зняття дитини з реєстрації. Після того як вона відмовилась налагодити з ним стосунки після розлучення, відповідач перестав надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини у зв`язку із чим вона подала заяву до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а відповідач в свою чергу звернувся із позовом про стягнення з неї аліментів. Крім того відповідач звертався до поліції з заявою про те, що вона без дозволу батька забрала від нього дитину, що не знайшло свого підтвердження. Крім того відповідач звертався до суду із позовом до суду про визначення місця проживання дитини разом із ним зазначивши, що дитина з ним мешкає, хоча це не відповідає дійсності. В послідуючому позов було залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3 . Відповідач о лютому 2019 р. забрав дитину з дитячого садочка, після чого чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, і тільки після звернення до поліції повернув дитину. Оскільки іншим шляхом не можливо вирішити спір, вона вимушена була звернутись до суду з цим позовом.

Вказана цивільна справа надійшла до суду 27.05.2019 та була передана до провадження судді Сараєва І.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02.12.2019 р. справа передана до провадження судді Шишиліна О.Г. та ухвалою від 03.12.2019 р. прийнята до провадження, розгляд справи проводиться в загальному провадженні.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, додатково зазначила, що спір про місце проживання дитини в них з батьком дитини вже триває довгий час. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, сплачує їх не постійно, а мотивує це тим, що бажає щоб дитина проживала разом із ним і він тоді буде її утримувати. Вона бажає, щоб судом було закріплено місце проживання дитини разом із нею, оскільки є всі підстави для цього, вона працює, піклується про сина, на даний час вона придбала своє житло по АДРЕСА_3 , де проводиться ремонт після чого вона разом із своїми дітьми та цивільним чоловіком планує переїхати та проживати там. Відповідач чинить їй перешкоди оскільки мешкає разом із жінкою яка старша його на 12 років, дітей в них не має тому він натякає, що хоче забрати сина жити до себе. Просила суд позов задовольнити.

Представник позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач добровільно вирішити це питання не бажає, сам звертався до суду з цього питання, однак враховуючи на їх беззаперечні докази про доцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю залишив його без розгляду. Просила суд задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позов не визнав вказуючи на те, що спору про визначення місця проживання дитини не мається. Дитина мешкає разом із позивачем, аліменти він сплачує в повному обсязі, а питання про подальше мешкання дитини, буде перебувати під його контролем та контролем органу опіки та піклування. Просив закрити провадження у справі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні 08.07.2020 р. позовні вимоги не визнав вказуючи на відсутність спору між сторонами, а наявність позову тільки призведе до судових витрат які може понести відповідач у разі задоволення позову, в наступне судове засідання повідомлений належним чином не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.

Представник 3 особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належними чином в судове засідання не з`явився надавши клопотання про розгляд справи без участі представника з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Крім того 3 особою надано висновок органу опіки та піклування Маріупольської міської ради щодо розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке.

Судом встановлено, що у сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом із позивачем за адресою АДРЕСА_4 , що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою голови КСН «Бригантина» про склад сім`ї №183 від 12.03.2020 р. ( а.с. 12, 119).

Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.01.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.5).

З інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 13.12.2018 р. ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.9).

19.03.2019 р. органом опіки та піклування надався висновок №13-31-26 до справи №266/404/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в послідуючому на підставі ухвали суду від 08.05.2019 року було залишено без розгляду (а.с. 29), згідно до якого органом опіки та піклування Маріупольської міської ради визначено доцільним винести рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.22).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.08.2019 р. з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.02.2019 року та до повноліття дитини. Вказане рішення сторонами не оскаржувалося (а.с. 62-64).

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Позивач в судовому засіданні вказала, що вона працює, має самостійний дохід, також за час перебування справи в суді нею придбано нерухоме майно.

Так згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за вересень 2019 р.- січень 2020 р. отримувала заробітну плату на загальну суму 15639,75 грн. (а.с. 117).

З характеристики ОСОБА_1 за місцем роботи вбачається, що вона характеризується з позитивного боку ( а.с.118).

З довідки КСН «Бригантина» від 12.03.2020 р. №184 вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_4, зареєстрована АДРЕСА_3 , який належить останній на праві власності на підставі договору-купівлі від 14.02.2020 р. (а.с. 130- 132) разом із синами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.120).

З довідки директора ЗОШ №54 від 03.03.2020 р. №56 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в інклюзивному класі, документами для зарахування дитини до школи займалася мати з якою мешкає разом. Батько дитину ОСОБА_3 приходив до школи декілька разів для зустрічі з сином. Про дитину піклується мати ( а.с. 121).

З довідки державного виконавця від 05.03.2020 р. вбачається, що інформація щодо сплати аліментів відповідачем за виконавчим листом №266/7404/18 відсутня (а.с.122).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним.

У всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Частиною 5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 02.07.2020 р. №01.1-01-23-85 вбачається, на даний час малолітня дитина ОСОБА_4 зареєстрований та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_4 , де для дитини створені належні умови проживання та розвитку, оскільки дитина має окрему кімнату, іграшки, одяг. Стосунки у сім`ї доброзичливі, дитині приділяється достатньо уваги та турботи. ОСОБА_3 запрошувався листом та в телефонному режимі до Служби у справах дітей, але не з`явився та з`ясувати його думку зі спірного питання не виявилося можливим. У зв`язку із чим з урахуванням прав та законних інтересів дитини доцільно рекомендувати визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 ( а.с. 135-137).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка як і з боку матері, так і з боку батька, суд вважає, що позивач може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а також збереження у дитини сприйняття сім`ї в складі її, матері і батька, не допустивши відторгнення батька дитиною, незважаючи на окреме його проживання, і дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати найкращим інтересам дитини, враховуючи обставини спору, тісний емоційний зв`язок дитини з матір`ю, сприйняття і розуміння матір`ю потреб дитини в її розумінні, повазі до її поглядів, розвитку її особистості у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 273 ЦПК України, ст. ст. 161, 171 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини при окремому проживання батьків, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (іпн НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.07.2020 року.

Суддя: Шишилін О. Г.