ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року

м. Харків

справа № 953/3726/20

провадження №22-ц/818/3396/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Харківське державне авіаційне виробниче підприємство

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про поновлення на роботі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року у складі судді Бородіної Н.М., -

в с т а н о в и в:

04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (далі за текстом - ХДАВП), в якому просила суд поновити її на роботі у Харківському Державному авіаційному виробничому підприємстві..

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року та ухвалити нове, яким поновити ОСОБА_1 на роботі, прийняти рішення про необхідність внесення відповідних виправлень у її трудовій книжці щодо наказу ХДАВП №120к від 13.05.2019 про її звільнення, у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України «за погодженням сторін».

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без присутності позивача, чим позбавив її права на доведення тих обставин на які вона посилалася. Також зазначає, що висновок суду щодо її відмови від запропонованої посади, не ґрунтується на матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ХДАВП зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано процедуру звільнення позивача. На засіданні комісії по працевлаштуванню від 17.04.2019 р. позивачу було запропоновано дві вакантні посади: інженер-конструктор 2 категорії відділення 117 та інженер 2 категорії відділу 117, позивачка погодилась на посаду інженера-конструктора відділення 117, однак до відділу кадрів для її переведення не з`явилась, тобто фактично відмовилась від запропонованої посади, що власне позивачкою і не оспорюється.

Такі висновки суду не відповідають закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.09.1979 р. працювала на Харківському авіаційному заводі ім.Ленінського комсомолу, який в подальшому був перейменований на Харківське державне авіаційне виробниче підприємство ( а.с. 3-6).

Згідно наказу ХДАВП № 120к від 13.05.2019 ОСОБА_1 з 13.05.2019 була звільнена з посади інженер-конструктор відділу №129, за ч.1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штату. Підставою для звільнення зазначено: (мовою оригіналу) «виписка из пр. 566 от 10.12.18, направление для трудоустройства, представление-выписка, протокол, письмо с уведомленнием» (а.с.8).

Наказом ХДАВП № 602 від 26.12.2018 встановлено з 14.01.2010 для працівників усіх підрозділів підприємства робочий час в режимі неповного робочого тижня з неповним робочим днем: робочий день - понеділок (тривалість 4 години), неробочі дня - вівторок, середа, четвер, п`ятниця ( крім працівників ВОБ ( від. 120) та чергових згідно графіку чергувань) ( а.с. 16).

Згідно наказу ХДАВП № 402 від 19.09.2018 введено в дію з 20.09.2018 штатний розпис підприємства погоджений із ДК «Укроборонпром», найменування та номери підрозділів згідно нового штатного розпису підприємства зазначено у додатку 1 до цього наказу(п.5 наказу) ( а.с. 17).

Згідно наказу ХДАВП № 438 від 01.10.2018 прийнято рішення про скорочення посад та робочих місць у штатному розкладі підрозділів згідно додатку №1 до цього наказу ( а.с. 21).

Відповідно до додатку №1 до наказу ХДАВП № 438 від 01.10.2018 у підрозділі 129 скорочено посаду інженер конструктор ( а.с. 21).

Згідно наказу ХДАВП № 566 від 10.12.2018 ОСОБА_1 попереджено про звільнення у зв`язку зі скороченням штату ( а.с. 24).

Відповідно до витягу з наказу ХДАВП № 566 від 10.12.2018 ОСОБА_1 з цим наказом ознайомлена 05.03.2019 року та зазначила, що з наказом не згодна ( а.с. 28)

Згідно протоколу засідання постійно діючої комісії з працевлаштування у зв`язку з вивільненням та звільненням від 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 запропоновано посаду інженера-конструктора 2 кат. відділу 117 та інженера 2 категорії відділу 117, ОСОБА_1 надала згоду на працевлаштування на посаду інженера-конструктора 2 кат. відділу 117, що засвідчила особистим підписом ( а.с. 31).

Згідно витягу з протоколу № 7 засідання цехового комітету від 22.04.2019, розглянуто звернення адміністрації ХДАВП про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 надано згоду на звільнення інженера-конструктора кат. 5, від. 129 ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату ( п. 1 ст. 40 КЗпП України) ( а.с. 34).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників, ОСОБА_1 була своєчасно попереджена про скорочення посади, яку вона займала, у зв`язку із скороченням штату працівників. При цьому їй було запропоновано вакантні посади, які вона могла би виконувати . Позивач погодилась на запропоновану їй посаду інженера-конструктора 2-ої категорії відділу №117, про що зазначено у протоколі ( а.с. 35). На підтвердження свого наміру на продовження роботи, отримала направлення на працевлаштування на вказану посаду. При цьому начальник відділу № 117 заперечував проти її працевлаштування, про що міститься його підпис на направленні на працевлаштування ( а.с.53).

Колегія суддів вважає, що відмова керівника підрозділу, в якому була в наявності вакантна посада, у працевлаштуванні позивачки не є підставою для звільнення позивача ОСОБА_1 за скороченням штату, за умови, що вона погодилася на займання цієї вакантної посади.

Даних про те, що позивачка відмовилась від запропонованої посади матеріали справи не містять.

Висновок суду про відмову ОСОБА_1 від працевлаштування на запропонованій їй вакантній посаді не відповідає фактичним обставинам справи.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог про поновлення роботі на посаді з якої позивача було звільнено, а саме: інженера-конструктора 5 категорії відділу 129 ХДАВП.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними з огляду на таке..

Відповідно до частини 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги щодо прийняття рішення про необхідність внести відповідні виправлення у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо наказу ХДАВП №120к від 13.05.2019 про звільнення ОСОБА_1 у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України «за погодженням сторін» не підлягають розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду у суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, а саме що справа розглянута у відсутність позивача також є безпідставними враховуючи наступне.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ХДАВП про поновлення на роботі за правилами спрощеного позовного провадження ( а.с. 10).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи , що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивач не зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України з відповідача в дохід держави стягується судовий збір у загальному розмірі 2102 грн.: за розгляд справи у суді першої інстанції - 840,80 грн. та 1261,20 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-конструктора 5 категорії відділу 129 Харківського державного авіаційного виробничого підприємства з 13 травня 2019 року.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства () судовий збір в дохід держави у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 27 липня 2020 року.