Провадження № 2/205/263/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 26 грудня 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2020 року справу було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилалася на те, що 17 листопада 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір підряду, відповідно до умов якого позивач зобов`язалась виготовити паркан до 31 грудня 2018 року, а відповідач своєчасно прийняти товар та оплатити вартість виконаних робіт. У день укладення договору на вимогу п. 4.1 відповідачем було сплачено авансовий платіж у розмірі 1 200 гривень. 18 листопада 2018 року в телефонному режимі замовником та підрядником було погоджено малюнок паркану, про що зроблено відповідну помітку на кошторисі - «Плетняк А1». Загальна сума договору з урахуванням сплаченого авансового платежу у відповідності до кошторису складає 7 200,00 грн. Наступний повний розрахунок проводитися за день/в день початку проведення робіт перед виїздом бригади на місце виконання робіт (п. 4.2 договору). За умовами погодженими сторонами у кошторисі залишок суми в розмірі 6 000 гривень сплачується замовником протягом шести місяців з дати укладення договору, тобто до 17 травня 2019 року. Станом на 17 грудня 2018 року позивач за умовами договору виготовив 12 секцій забору, висотою 2 м, загальною довжиною 24 м. Проте, ані 17 грудня 2018 року, ані дотепер відповідач не здійснила наступних платежів за договором підряду, чим допустила прострочення з оплати у розмірі 6 000 гривень. За умовами пунктів п.п. 4.3, 4.6 договору у випадку неоплати або неповної оплати вартості замовлення виконавець має право залишити його на зберігання або використати замовлення у своїх цілях. За кожен день такого зберігання нараховується пеня в розмірі 3% вартості замовлення за кожен день зберігання. З 31 грудня 2019 року по 24 грудня 2019 року 12 секцій забору, висотою 2 м, загальною довжиною 24 метри знаходяться на платному зберіганні у позивача, вартість якого відповідно до умов договору склала 64 620 гривень. Позивач у своєму позові, а представник позивача у ході судового розгляду, просили стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 70 620 гривень, яка складається з суми основного боргу у розмірі 6 000 гривень, відсотків за зберігання у розмірі 64 620 гривень, а також судові витрати у справі. У своїй заяві до суду представник позивача просив суд справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов, запереченнях та у ході судового розгляду посилалася на те, що спірний договір фактично не укладено, оскільки сторони не дійшли всіх істотних умов договору, не узгодили малюнок забору та вартість робіт, зазначала про відсутність доказів виготовлення забору та належного повідомлення її про його виготовлення, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір підряду (далі - Договір) (а.с. 9-10).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За умовами Договору позивач зобов`язалася виготовити паркан до 31 грудня 2018 року, а відповідач своєчасно прийнято товар та оплатити виконану роботу.

Відповідно до кошторису замовлення вартість замовлення склала 7 200 гривень.

Згідно з п. 4.1 Договору за виконану роботу замовник сплачує підряднику авансовий платіж в розмірі одна тисяча двісті гривень.

Встановлено та не заперечується учасниками справи, що сума авансового платежу в розмірі 1 200 гривень була сплачена замовником в день укладення договору, про що було зазначено у кошторисі замовлення (а.с. 10).

Відповідно до п. 4.2 Договору наступний повний розрахунок проводитися за день/в день початку проведення робіт перед виїздом бригади на місце виконання робіт.

Позивач у своєму позові посилається на те, що 18 листопада 2018 року в телефонному режимі з відповідачем було погоджено малюнок паркану про що було зроблено відповідний запис в додатку до Договору (кошторису). Станом на 17 грудня 2018 року за умовами договору виготовлено 12 секцій забору, висотою 2 м, загальною довжиною 24 метри, про що було повідомлено відповідача, проте відповідач не здійснила наступних платежів за договором підряду, чим допустила прострочення з оплати 6 000 гривень.

Відповідно до п. 4.6 Договору у разі відмови замовником по будь-яким причинам від проведення робіт, за день зберігання нараховується пеня у розмірі 3 % від загальної вартості замовлення, з дати прийняття художніх робіт. Термін зберігання місяць.

10 вересня 2019 року позивачем направлено відповідачу лист-вимогу про сплату заборгованості у розмірі 6 000 гривень, а також повідомлено про платне зберігання виготовленого паркану.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов, а також у судовому засіданні категорично заперечувала факт погодження малюнку паркану, зазначила, що під час підписання спірного Договору сторони домовились, що погодять малюнок забору після виходу спеціаліста до відповідача для точного заміру розмірів паркану, проте такий спеціаліст до неї не прийшов. Зазначила, що відповідний запис про погодження малюнку паркану в її копії договору та додатків до нього, відсутній.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на підтвердження факту направлення відповідачу СМС повідомлення про прострочення умов Договору надала суду фотознімки телефону від 29 грудня 2018 року з окремим зазначенням номеру відповідача та тексту повідомлення про порушення графіку платежів. На підтвердження виготовлення паркану, фотознімок плит, на яких зверху знаходиться аркуш паперу з зазначенням договору від 17 листопада 2018 року, замовника ОСОБА_3 та платного зберігання з 29 грудня 2018 року.

Водночас, суд не приймає до уваги фотознімки телефону в якості належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про прострочення умов Договору, як на висновок про належне повідомлення про виготовлення замовлення, оскільки такі фотознімки про відправлення СМС повідомлення на номер відповідача та його змісту не пов`язані між собою та з них неможливо встановити, що вказаний текст повідомлення було направлено саме на мобільний номер відповідача.

Суд також не приймає до уваги фотознімок плит паркану, як належний і допустимий доказ виготовлення замовлення відповідно до умов спірного Договору, оскільки з даного фотознімку неможливо встановити, чи дійсно плити паркану виготовлені на замовлення відповідача, чи виготовлено замовлення у повному обсязі, коли саме плити паркану було виготовлено і ким, адже представником позивача у ході судового розгляду було зазначено, що позивач не займається самостійним виготовленням парканів.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позивачем всупереч статті 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Разом з тим, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено, понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають.

При цьому, понесені відповідачем ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 2 750 гривень, які нею було понесено відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 13 лютого 2020 року, відповідно до положень ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

За таких обставин, понесені ФОП ОСОБА_1 судові витрати у справі слід віднести за її рахунок; судові витрати у справі, понесені ОСОБА_2 у розмірі 2 750 гривень, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76-77, ст. ст. 79-80, ч. 1 ст. 81, ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати, понесені фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) віднести за її рахунок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя