Справа № 345/1262/20
Провадження № 22-ц/4808/1001/20
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Кардаш О.І., ухвалене 28 травня 2020 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом, вимоги якого збільшила під час розгляду справи, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що сторони з 21 лютого 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Проте з грудня 2018 року вони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Натомість відповідач належним чином батьківських обов`язків не виконує, вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує. Аналогічно як і не бере участі в добровільному порядку у додаткових витратах на дитину, що пов`язані з лікуванням та відвідуванням спортивних секцій тощо. Загальна сума витрачених нею коштів на придбання ліків, консультації лікарів, заняття в спортивних гуртках, проїзд транспортом за період з жовтня 2019 по березень 2020 року становить 31 200,00 грн. Оскільки ОСОБА_1 працевлаштований, отримує достатній дохід, тому спроможний нести матеріальні витрати для належного рівня життя дитини. За наведених обставин просила стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 20 000,00 грн щомісячно та половину понесених нею додаткових витрат у розмірі 15 600,00 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 6 250,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати понесені нею на утримання сина у розмірі 11 460 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував законодавчо визначений розмір аліментів, отримання відповідачем заробітної плати в розмірі 25 000,00 щомісячно та дійшов висновку про стягнення з нього аліментів у розмірі, який фактично складає 1/4 цієї суми. Крім того суд вважав, що до додаткових витрат належать підтверджені позивачем витрати, пов`язані з відвідуванням дитячого садочка, консультацією логопеда та інших лікарів, придбанням медичних препаратів, індивідуальними заняттями з плавання і розвиваючими заняттями. Тому прийшов до переконання, що ці витрати в загальному розмірі 22 917, 55 грн сторони мають нести порівну.

Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 серпня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 5 000,00 грн судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що призначивши розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, суд фактично розглянув справу з участю позивача та її представника, які давали пояснення в суді та збільшили позовні вимоги. Натомість позбавив його такого права, повідомивши, що розгляд справи буде здійснюватись без сторін, та не надав часу для подання відзиву на заяву щодо збільшення позовних вимог.

На його думку, суд необґрунтовано прийшов до переконання, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Адже докази про це в матеріалах справи відсутні. Так, всі вони зареєстровані і проживають в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Сторони ведуть спільне господарство, мають спільний побут, дитина проживає з обома батьками. Вказує, що саме він придбаває продукти харчування, речі та іграшки сину, повністю несе витрати по утриманню квартири тощо.

Аналогічно на лікування сина, консультації лікарів, заняття в спортивних гуртках з жовтня 2019 року було витрачено приблизно 20 000,00 грн зароблених ним коштів, хоча квитанції видані на ім`я дружини. Ним, крім того, сплачено надані дитині стоматологічні послуги в розмірі 7 825,00 грн. Цим підтверджується, що додаткові витрати несе саме він, а не позивач, оскільки її заробітної плати в розмірі 6000,00 грн не вистачає на утримання дитини. Враховуючи вищенаведені обставини згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2 500,00 грн.

Вважає також незаконним і рішення суду в частині стягнення з нього всієї суми судового збору, що порушує принцип пропорційності.

Тому просив рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Снігур Г.М. покликається на законність та обґрунтованість судового рішення. А отже, відсутні правові підстави для скасування рішення та відмови в позові.

На її думку посилання в скарзі на порушення норм процесуального права є безпідставними, адже відповідачу направлялась заява про збільшення позовних вимог. У відзиві на позовну заяву він визнав ту обставину, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. А тому в силу частини 1 статті 82 ЦПК вказаний факт не потребує доказування. Шлюбних відносин вони не підтримують, стосунки між ними є напруженими. Підтвердженням цього є зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження щодо завдання їй ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень.

Крім того останній належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, неодноразово губив сина, про що свідчить постанова Калуського міськрайонного суду від 07 серпня 2019 року. Кошти почав їй перераховувати лише після подання нею позову, а 34 826,58 грн сплачено на виконання оскаржуваного рішення. З огляду на значні доходи відповідача, вважає що суд вірно визначив суму стягнутих з нього аліментів.

Додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 04 серпня 2020 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судові витрати, пов`язані з правничою допомогою в справі у сумі 5 000,00 грн, сторонами не оскаржується. А тому апеляційним судом не переглядається.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її та представника - адвоката Снігур В.М. відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з їхньою неявкою не встановлено.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21 лютого 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с. 31,32 т.1).

Батьки з дитиною проживають в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Квартира придбана 15 грудня 2011 року ОСОБА_1 в шлюбі в інтересах сім`ї, про що зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с. 183 зворот,187 т.1).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала, що син повністю знаходиться на її утриманні. На підтвердження чого надала копії платіжних документів з продуктових магазинів, аптек, оздоровчо-спортивного комплексу, лікувальних установ тощо. Заперечуючи проти цих вимог, відповідач посилався на те, що сторони продовжують проживати разом в одній квартирі, він сплачує комунальні послуги. Також утримує сина, купує йому іграшки, оплачує лікування тощо. Не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2 500,00 грн щомісячно.

Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу, сформовану ГУ ПФ України в Івано-Франківській області з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сума нарахованого заробітку ОСОБА_1 з 01 січня 2019 рік по 31 березня 2020 року становила 339 634,83 грн. (а.с. 136, 137 т.1). Згідно інформації з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС про суми виплачених доходів за 2019 рік, що міститься в листі ГУ ДПС України в Івано-Франківській області від 27 квітня 2020 року, його річний дохід становив 286 040,09 грн (а.с. 143-145 т.1). За змістом довідки №2 від 18 травня 2020 року відповідач працює в ТОВ «Радка-Україна» на посаді менеджера зі збуту відділу пластмас поліолефінової групи, його щомісячна нарахована заробітна плата за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становить 25 000,00 грн (а.с. 193 т.1).

Позивач ОСОБА_2 працює в Управлінні культури, національностей та релігій Калуської міської ради на посаді головного зберігача фондів, де їй за період з квітня вересень 2019 року нараховано заробітну плату в розмірі 35 678,83 грн (а.с. 33 т.1).

Судом також з`ясовано, що син сторін ОСОБА_3 неодноразово проходив лікування захворювань з різними діагнозами, що підтверджується висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини №82 від 11 грудня 2018 року Інклюзивно-ресурсного центру Калуської міської ради, консультаційними висновками спеціаліста КЗ ЛОР «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру», медичною амбулаторною карткою хворого, консультативними висновками лікаря Шведа М.В. (а.с. 39-57, 58-59 т.1). Крім того, дитина відвідує розвиваючі заняття в ФОП ОСОБА_4 та індивідуальні заняття з плавання на базі спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 36, 106 т.1).

Згідно із частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття перша Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року становить 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Ця сума свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Разом з тим, в ОСОБА_1 відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні, визначеному законодавцем. Натомість підтвердженим є його офіційне працевлаштування та стабільний високий дохід.

А отже, сума аліментів по 6 250,00 грн щомісячно визначена судом правильно, вона є необхідною для повноцінного матеріального забезпечення та виховання дитини.

При визначенні розміру аліментів суд виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів.

Так, між сторонами не було укладено договору про добровільну сплату аліментів з розмірами та строками таких виплат відповідно до вимог статті 189 СК України. Подані до суду першої інстанції копії квитанцій про оплату відповідачем комунальних послуг, наданих дитині стоматологічних послуг, купівлю іграшок тощо не свідчать про належне та регулярне матеріальне забезпечення сина (а.с.188-191, 194 203 т.1). Аналогічно перекази батьком грошових коштів в сумі 34 826,58 грн на ім`я ОСОБА_2 здійснювалися у червні-серпні 2020 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, що підтверджується банківською випискою, доданою до відзиву на апеляційну скаргу. А тому посилання на те, що всі витрати з утримання дитини несе він є недоведеним. Натомість позивачем надано копії платіжних документів, що свідчать про матеріальне забезпечення дитини саме нею з жовтня 2019 року.

Доводи щодо перебування на утриманні апелянта непрацездатних батьків не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки останні отримують пенсію (а.с.192,192 - зворот т.1).

На думку колегії суддів, визначений місцевим судом розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, отримує значний дохід, апеляційний суд погоджується з висновком суду про обгрунтованість стягнення аліментів в зазначеному розмірі.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку сина, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини, також не будуть створювати ОСОБА_1 додаткові труднощі матеріального характеру.

Таким чином, судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Що стосується оскарження судового рішення в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тобто, до особливих обставин, викладених у статті 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою тощо.

Відтак, особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до положень цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов.

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказами наявності особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Вирішуючи спір у даній справі суд першої інстанції до додаткових витрат відніс витрати, пов`язані з відвідуванням дитячого садка, індивідуальними заняттями з плавання, консультацією логопеда та інших лікарів, придбанням медичних препаратів, відвідуванням дитиною розвиваючих занять. Вважав, що вказані витрати підтверджені відповідними платіжними документами, з яких встановлений їх розмір 22 917,55 грн.

Натомість витрати на дитячий садок та індивідуальні заняття з плавання в розумінні частини 1 статті 185 СК України не є витратами, що підлягають стягненню як додаткові, з огляду на що суд помилково відніс їх до таких.

Твердження сторони позивача щодо необхідності стягнення витрат на відвідування дитиною індивідуальних занять з плавання на базі спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є необґрунтованими. Такі витрати не можуть вважатися додатковими витратами, оскільки ОСОБА_2 не доведено, що їх необхідність викликана особливими обставинами та що ці заняття направлені саме на розвиток конкретних здібностей чи лікування дитини у зв`язку з певними хворобами. Аналогічно витрати на оплату харчування дитини в дитячому садочку входять до загальних витрат на утримання дитини та також не можуть бути визнані такими, що викликані особливими обставинами.

Встановивши, що позивач самостійно понесла витрати на лікування сина і такі витрати пов`язані з наявністю в останнього певних розладів психоневрологічного характеру та встановлення захворювань, які потребують лікування, відповідно до призначення, що підтверджується витягами з амбулаторної медичної картки дитини, консультативними виписками та висновками спеціалістів, з урахуванням документально підтвердженого розміру витрачених грошових коштів, пов`язаних з його лікуванням, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача половини витраченої позивачем суми в розмірі 5 670,88 грн (11 341,77 грн :2). Вказані витрати підтверджуються належними платіжними документами, що долучені до позовної заяви (а.с. 37, 57-58, 78, 105-106,118 т.1)

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору. Що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення в частині стягнення додаткових витрат.

Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що предметом даного позову є збільшення розміру аліментів, стягуваних судом на утримання дитини, ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зменшення суми стягнутих додаткових витрат, з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які складають 31,84%. Виходячи з ціни позову та передбаченої Законом України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання позовної заяви з відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягало до стягнення 431,75 грн судового збору.

Разом з тим, відповідно до положення частини 6 статті 141 ЦПК України ОСОБА_1 належить стягнути з державного бюджету компенсацію 149,00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог скарги ( 1261,2 х 11,82%).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь держави в спеціальний фонд Державного бюджету України належить стягнути 282,75 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції (431,75 грн- 149,00 грн).

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 28 травня 2020 року в частині стягнення додаткових витрат та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 5 670,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави в спеціальний фонд Державного бюджету України 282,75 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2020 року