Справа № 466/7352/19 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1172/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

при секретарі Матяш С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката-Маліцького Дмитра Вікторовича, представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

11.09.2019 ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11.03.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . За час проживання в шлюбі ними набуто спільне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,5 кв.м., ринкова вартість якої становить 717750 грн. Крім цього, в спільній сумісній власності подружжя перебував автомобіль марки «Renault Traffic» 2005 року випуску, який відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2019р. № 4641/2019/1616100 відчужив без її відома та без її згоди за 177000 грн. Просить поділити майно та визнати за нею право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача в її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки «Renault Traffic» 2005 року випуску.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року позов задоволено.

Поділено спільне сумісне майно подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) 88500,00 грн. у відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault Traffic» 2005 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2236,87 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 88500 грн. у якості відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault Traffic» 2005 року випуску, а також стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2236,87 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, через свого представника адвоката-Маліцького Дмитра Вікторовича оскаржив ОСОБА_3 . Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним. Звертає увагу, що відповідних оцінок вартості автомобіля марки «Renault Traffic» 2005 року випуску судом не проводилось, а тому висновок суду, що вартість автомобіля становить 177000 грн. є необгрунтованою. Просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог. Судові витрати просить покласти на позивача.

28 липня 2020 року на адресу суду від Лемехи Романа Ігоровича, представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржуване рішення законним та обгрунтованим. Звертає увагу не безпідставність тверджень скаржника в поданій апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката-Маліцького Дмитра Вікторовича, представника ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2000р., що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 .

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2019р. шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2000р. серії АВМ № 412168 ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 49,5 кв.м.

Крім цього, в спільній сумісній власності подружжя перебував автомобіль марки «Renault Traffic» 2005 року випуску, який придбаний ОСОБА_3 та зареєстрований за ним 21.02.2017р. Даний факт стверджується довідкою з Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області №31/13-л-206/з від 10.09.2019р., наданою на підставі адвокатського запиту ОСОБА_1 .

Відповідач за договором купівлі-продажу від 14.08.2019р. № 4641/2019/1616100 відчужив даний автомобіль гр. ОСОБА_5 за ціною 177000 грн. Дата перереєстрації автомобіля згідно вищевказаної довідки 14.08.2019р.

Ухвалюючи рішення суду в оскаржуваній частині, суд виходив з тих обставин, що автомобіль марки «Renault Traffic» 2005 року випуску, який набутий сторонами під час шлюбу, був відчужений відповідачем без відома позивача за ціною 177000 грн., в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини коштів, які були отримані в результаті відчуження згаданого автомобіля. Окрім цього, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, судового збору за подання позову та половину витрат понесених на правничу допомогу.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що д ружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ч.1 і ч.2 ст.65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Однак ч.3 ст.65 СК України встановлено що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічний принцип рівності часток співвласників у спільній сумісній власності закріплений у ч.2 ст.372 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно Постанови Верховного Суду України в №554/8023/15-ц від 203.07.2019р.: у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 09.01.2019р. у справі №643/4589/15-ц зробив висновок про те, що позивач управі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини коштів, які були отримані в результаті відчуження автомобіля, набутого подружжям за час шлюбу, без згоди іншого співвласника.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Renault Traffic» 2005 року випуску набутий подружжям під час шлюбу, отже є їх спільною сумісною власністю.

Укладення договорів відчуження транспортних засобів підлягає державній реєстрації.

Відповідач за договором купівлі-продажу від 14.08.2019р. № 4641/2019/1616100 відчужив даний автомобіль гр. ОСОБА_5 за ціною 177000 грн. Дата перереєстрації автомобіля згідно вищевказаної довідки 14.08.2019р.

Отже, відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення цього договору купівлі-продажу необхідна була письмова згода позивачки ОСОБА_4 . Така згода позивачки відсутня.

Ні відповідачем, ні його представником в судах не спростовано відомостей щодо вартості проданого вищезгаданого автомобіля, а також, що при продажі згаданого автомобіля позивачка по справі давала свою згоду, а кошти від його реалізації були витрачені в інтересах сім`ї.

При вирішенні питання судових витрат суд керується положеннями ст.ст.141,142 ЦПК України, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

Судом першої інстанції правильно враховано, що в підготовчому та судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що ОСОБА_3 не заперечував і не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної квартири і готовий на оформлення цього права в позасудовому порядку та небажання сторони позивача на таке врегулювання в позасудовому порядку.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що частину судового збору, яка припадає на оплату вимог про визнання права власності на половину квартири слід покласти на сторони в рівних частках, які становлять по 1351,87грн. Частина судового збору в розмірі 885,0 грн. по вимозі про стягнення половини вартості автомобіля підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В підтвердження понесення судових витрат до позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги №80 від 05 вересня 2019 року, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №80 від 05.09.2019 в якому відображено назва послуги, затрачений час та їх вартість, рахунок-фактура №1 від 05 вересня 2019 року, квитанцію про оплату згаданих послуг в розмірі 10000 грн. та акт виконаних робіт №1 від 09 вересня 2019 року.

Суд прийшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивачки половину витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про підставність заявлених позовних вимог, стягнення половини вартості на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. жодним чином не порушує права відповідача.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року адвоката-Маліцького Дмитра Вікторовича, представника ОСОБА_3 не оскаржується, в зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір в оскаржуваній частині районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги адвоката-Маліцького Дмитра Вікторовича, представника ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката-Маліцького Дмитра Вікторовича, представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк