Справа № 199/382/20
УХВАЛА

17 січня 2020 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної власності.

В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної власності.

Предметом даного цивільного спору, зокрема, є 7/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В грудні 2018 року на адресу позивача надійшло повідомлення від відповідача про намір продати зазначену частину домоволодіння.

Оскільки предметом позову є майно, яким відповідач має можливість розпоряджатися на власний розсуд, зокрема й шляхом його відчуження у будь-який спосіб, а невжиття заходу забезпечення позову може ускладнити або унеможливити подальше реальне виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної власності, заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 7/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , а також заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1,2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Оскільки забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно встановити наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову і предметом спору, співрозмірність та адекватність заходу із заявленими позивачем вимогами.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Приймаючи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, та зважаючи на те, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 21/50 частини домоволодіння від 25.06.2015, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Ричкою Ю.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1233, належить7/50 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які наразі оспорюється позивачем, вважаю заяву в частині накладення заборони задовольнити та заборонити будь-які реєстраційні дії щодо 7/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині накладення арешту на нерухоме майно, вважаю, відмовити з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову необхідно взяти до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, і які не є учасниками справи. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної власності задовольнити частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної власності - заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій щодо 7/50 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ).

В іншій частині відмовити.

Ухвала набирає чинності з дня постановлення 17.01.2020 року, але може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки - до 17.01.2023 року.

Суддя О.О. Богун

17.01.2020