Провадження №2/447/41/20
Справа №443/1896/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

27.01.2020

м. Миколаїв

Львівська область

Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Волківської-Любінської Н.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

інтереси позивачки представляли адвокат Вуйцік О.Б., адвокат Петровський Ю.І.

інтереси відповідача представляв адвокат Дмитренко В.П.

Процесуальні дії у справі.

07.11.2018 позивач ОСОБА_1 звернулась в Жидачівський районний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Зазначена справа 18.06.2020 надійшла до Миколаївського районного суду Львівської області з Жидачівського районного суду Львівської області на підставі розпорядження в.о. голови суду З.М. Коліщук. 19.06.2019 суд прийняв справу до свого провадження та призначив підготовче судове засідання на 16.07.2019. Ухвалою від 18.10.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 26.11.2019. Позивач просить провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, провести поділ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу Volkswagen golf 3 1.9D, 1997 року випуску. В обгрунтування позовних вимог покликається на наступні обставини. З 29.09.2007 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 24.06.2016 року. За час шлюбу ними було набуто майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 м2, житловою - 18,5 м2, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2008 року; нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року; транспортний засіб Volkswagen Golf 3 1.9 D реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1997 року випуску. Що стосується транспортного засобу, то позивач не заперечує щодо залишення такого у власності відповідача ОСОБА_2 . Що стосується нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі АДРЕСА_3, частка позивача ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст. 70 СК України, за відсутності визначення такої домовленістю сторін або шлюбним договором, становить 1/2. Однак, оскільки відповідач у позасудовому порядку, добровільно вирішити зазначений спір відмовляється, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Петровський Ю.І. позов підтримав, просив такий задоволити. Додатково зазначив, що зазначене в позові майно придбано за час шлюбу на спільні кошти та у відповідності до ст. 60 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності й підлягає поділу виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зокрема, зазначив, що факт придбання нерухомого майна за спільні кошти підтверджується долученою до позовної заяви заявою ОСОБА_1 від 20.12.2012, де чітко зазначено, що гроші на придбання даного майна є їхньою спільною сумісною власністю, а придбане майно буде об`єктом спільної сумісної власності, як таке, що набувається за час шлюбу.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача адвокат Дмитренко В.П. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив. У відповідності до відзиву на позовну заяву від 23.01.2019 зазначив, що позивачем не надано доказів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги. Зокрема, звернув увагу на те, що квартира та нежитлові приміщення були придбані за час шлюбу із ОСОБА_1 , за рахунок позикових коштів, отриманих ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, що підтверджується відповідними розписками, які долучено до матеріалів відзиву на позовну заяву.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

28.02.2019 представником відповідача адвокатом Вуйцік О.Б. було подано відповідь на відзив.

11.03.2019 представник відповідача адвокат Дмитренко В.П. подав заперечення на відзив.

Судом встановлено:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано 29.09.2007.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 13.02.2008 сторонами набуто на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 м2.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 20.12.2012 сторонами по справі придбано нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 .

Спірний транспортний засіб Volkswagen golf 3 1.9D, 1997 року випуску, придбано сторонами за час шлюбу.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 24.06.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Дмитренко В.П. заперечуючи щодо позовних вимог позивача послався на розписки від 25.01.2008, 04.12.2012, 12.09.2008, 02.03.2009, 06.01.2014, 17.02.2014, 17.08.2009, 09.11.2010, 05.12.2011, 28.08.2015, 04.03.2013, 06.06.2013, 12.08.2013, 17.12.2013 про отримання безпроцентної позики, зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 отримував безпроцентні позики для придбання спірного майна та здійснював повернення зазначених коштів самостійно.

Згідно пояснень представників сторін спірне майно набуте в шлюбі, сторони даний факт не оспорювали, відповідно у суду відсутні підстави сумніватись у цьому.

Щодо розписок, то такі надавались відповідачем особисто, в матеріалах справи відсутні згоди позивача на отримання таких відповідачем в інтересах сім`ї, хоча про таку необхідність відповідачу було відомо так як позивач надавала письмову згоду на придбання нерухомого майна, що є предметом спору.

Зокрема, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач просить стягнути 1/2 вартості спірного автомобіля Volkswagen golf 3 1.9 D 1997 року випуску, однак правова підстава згідно позову - це оціночна вартість визначена спеціалістом, що проводив дослідження без огляду транспортного засобу, відомості про те, що сторона позивача якимось чином вживала заходу для огляду спеціалістом транпсортного засобу відсутні, а оцінка проведена шляхом порівняння схожих за роком та маркою автомобілів, якщо такі справні і експлуатуються , відповідно такий транспортний засіб оцінено і стоїть вимога про відшкодування 1/2 вартості спірного автомобіля.

Враховуючи те, що спору з приводу того, що авто є спільною власністю подружжя немає, суд може вирішити питання щодо поділу такого в натурі, так як відшкодування вартості авто не під тверджене стороною позивача належним чином, а сторона відповідача заперечувала щодо вартості такого та вважає його вартість необгрунтовано високою і такою, що визначена спеціалістом без попередження такого про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про відшкодування вартості спірного автомобіля не підлягає до задоволення, оскільки така не грунтується на достатніх правових підставах визначених законом та не доведена суду.

За таких обставин, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив частково позов, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1904, 68 гривень в користь позивачки.

Керуючись ст. ст.259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати:

-за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 м2, житловою площею - 18,5 м2 та 1/2 частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_3 ;

- за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 м2, житловою площею - 18,5 м2 та 1/2 частину нежитлової будівлі по АДРЕСА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі в розмірі 1904 (одна тисяча дев`ятсот чотири) грн. 68 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 06.02.2020.

Суддя Павлів В. Р.