ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/926/17
Провадження № 22-ц/4820/251/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю учасника справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 682/926/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року (суддя Шевчук В.В.) у справі за поданням державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа державний виконавець Гіжицький А.І. зазначав, що на примусовому виконанні у Славутському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №54589508 від 30.08.2017 року по виконанню виконавчого листа №682/926/17 від 16.08.2017 року виданого Славутським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість на загальну суму 217354,63 грн. За час перебування виконавчого провадження на примусовому виконанні, державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". Відомості про добровільне виконання боржником виконавчого документа відсутні. Зважаючи на те, що рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до повного погашення заборгованості за виконавчим листом №682/926/17, виданим 16.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 217354,63 грн.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до повного погашення заборгованості за виконавчим листом №682/926/17, виданим 16.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на суму 217354,63 грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що суд першої інстанції мав би відмовити у задоволенні подання державного виконавця, оскільки останній не вправі був звертатися з таким до суду, адже постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.09.2019 року заочне рішення Славутського міськрайонного суду від 15.05.2017 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист, частково скасовано та змінено. Апелянтка зазначає, що суд повинен був врахувати чи має місце ухилення боржника від виконання зобов`язань; причини непогашення боргу в добровільному порядку; вжиті державною виконавчою службою заходи, спрямовані на погашення заборгованості; та чи дійсно боржник має намір перетнути кордон і чим це підтверджується. Також ОСОБА_1 вважає, що державним виконавцем не було надано суду доказів того, що вона навмисно ухиляється від виконання судового рішення. Зважаючи на викладене, апелянтка просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні подання відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України сприятиме виконанню рішення суду та поверненню боргу, оскільки інші заходи не будуть ефективними та не призведуть до виконання рішення суду. На думку представника ОСОБА_3 державний виконавець діяв відповідно до наданих йому повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», його діям надано належну правову оцінку судом першої інстанції під час перевірки подання на відповідність його вимогам закону.

Відповідно до Витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 15.01.2019 року 28.12.2019 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи 3000279 Славутського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області. А саме зареєстровано зміну повного найменування, місця знаходження та інші зміни. І повне найменування юридичної особи Славутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 72-74).

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Державний виконавець, стягувачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї судовим рішенням Славутського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 217354,63 грн., оскільки про наявність судового рішення їй стало відомо ще в 2018 році, проте жодних заходів, спрямованих на його виконання вона не вжила.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Славутському МРВ ДВС Центрально-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження № 54589508 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 217354,63 грн.

Вказане виконавче провадження було відкрите постановою старшого державного виконавця Славутського МРВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області Мосієнко М.С. 30 серпня 2017 року (а.с.7 зворот).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

В силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З огляду на п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Встановлено, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

Документи, що надані державним виконавцем, а саме: копія виконавчого листа, що виданий Славутським міськрайонним судом 15.05.2017 року по справі №682/926/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 81060 грн. (еквівалент 3000 доларів США), 108300 грн. (еквівалент 3750 євро), 4683 грн. по відсотках за прострочення зобов`язання, 21406,63 грн. індексу інфляції та 1905 грн. судових витрат по сплаті судового збору; відповідь завідувача Славутським РС УДМС України в Хмельницькій області від 01.02.2018 року за №33/163 про те, що ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон; копія постанови про відкриття виконавчого провадження №54589508 від 30.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 217354,63грн.; копія виклику державного виконавця від 30.08.2017 року, що адресований ОСОБА_1 ; акт державного виконавця від 13.04.2018 року про відсутність боржника ОСОБА_1 за місцем реєстрації; запит про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортних засобів; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.10.2019 року; копії пояснення ОСОБА_1 від 27.11.2018 року, копії закордонного паспорту ОСОБА_1 та клопотання представника стягувача від 11.11.2019 року належним чином не підтверджують факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї саме судовим рішенням від 16.08.2017 року. А наявна в матеріалах справи копія письмового пояснення ОСОБА_1 підтверджує обізнаність останньої щодо наявності виконавчого провадження про стягнення із неї на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 217354,63 грн. лише з 27 листопада 2018 року (а.с.13).

Разом з тим встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року по цивільній справі №682/926/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 21406,63 грн. скасовано та в позові в частині цих вимог відмовлено. Заочне рішення Славутського міськрайонного суду від 15 травня 2017 року в частині стягнення боргу, 3 % річних та судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 доларів США та 3750 Євро боргу за договорами позики, а також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 143,01 долари США та 28,36 Євро. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1132,51 грн. понесених судових витрат.

Однак, суд першої інстанції за зазначені обставини уваги не звернув та задовольнив подання державного виконавця, тимчасово обмеживши боржнику право виїзду за кордон до повного погашення заборгованості за виконавчим листом №682/926/17, виданим 16.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на суму 217354,63 грн.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні подання державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай