Житомирський апеляційний суд
Категорія 54 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф.

у цивільній справі №295/13443/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. З урахуванням уточнень позову просив ухвалити рішення, яким стягнути з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на свою користь 137 277,80 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та 10 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що в період із 05.05.2004 року по 31.03.2009 року він обіймав посаду директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України. Підставою звільнення з роботи було закінчення терміну дії контракту. Позивач зазначав, що на день звільнення 31.03.2009 року він був на лікарняному. Належні йому від роботодавця кошти виплачені не були, а тому вважав, що існувала заборгованість по заробітній платі, яка була підтверджена рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.07.2018 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2019 року стягнуто з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 169 425 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 1 694,25 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України постановою Житомирського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року зазначене рішення було змінено. Зменшено розмір стягнутого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 169425 грн. до 5410,22 грн. та судового збору на користь держави з 1694,25 грн. до 114,7 грн. В решті рішення залишено без змін.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14 листопада 2019 року стягнуто з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на користь ОСОБА_1 3000 грн. моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи. На думку апелянта, судом не враховано, що протягом тривалого часу позивачеві з вини відповідача не була виплачена заборгованість по заробітній платі, що змушувало його докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає частковому, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 29.03.2004 року ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язки директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України.

06.05.2004 року ОСОБА_1 призначений за контрактом на посаду директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України.

31.03.2009 року ОСОБА_1 на підставі наказу Добровільного пожежного товариства України №12-к від 26.03.2009 року звільнений з посади директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. В день звільнення позивач не працював, оскільки перебував на лікарняному. Зазначені обставини жодною із сторін не заперечуються. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що судовим рішенням визнано наявність заборгованості при звільненні позивача в загальній сумі 3200,2 грн., в тому числі: 2940,80 грн. - компенсації за невикористані щорічні відпустки та 259,40 грн. - допомоги, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності (а.с.47-50).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2019 року стягнуто з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 169 425 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 1 694,25 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2019 року було змінено. Зменшено розмір стягнутого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 169425 грн. до 5410,22 грн. та судового збору на користь держави з 1694,25 грн. до 114,7 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що між сторонами існував спір з приводу розміру належних позивачеві сум при звільненні. Ці обставини підтверджуються копіями рішення Богунського райсуду м.Житомира від 17 грудня 2010 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2011 року (а.с.79-82).

Зокрема, зміст судового рішення апеляційної інстанції свідчить про те, що позивач заявляв про належність йому на день звільнення 59739,6 грн. (а.с.82). Проте така вимога була визнана судом безпідставною.

Задоволена рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.07.2018 року заборгованість на день звільнення позивача, визначена у розмірі 3200,2 грн. Зазначена сума від оспорюваної раніше позивачем заборгованості становить 5% (3200,2:59739,6х100), тобто, не може вважатися істотною.

Отже, із врахуванням наведеного апеляційним судом застосовано принцип пропорційності та зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача до величини, що відповідає 5% від нарахованої суми. Зазначений розмір визначений в 5410 грн.22 коп.

Обгрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок порушення трудових прав він зазнав моральної шкоди.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зміст ст.237-1 КЗпП свідчить про те, що для покладення на власника або уповноваженого ним органу обовязку відшкодувати моральну шкоду обовязковими умовами є порушення прав працівника, передбачених законом, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення,його наслідків та інших обставин.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.2371 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиціальним судовим рішенням не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.2371 КЗпП здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи в даному випадку розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому апеляційний суд уважає справедливим визначення суми компенсації в розмірі 3000 грн.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 листопада 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: