Справа № 462/6962/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який уточнив, та в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 . Свої вимоги мотивує тим, що зазначена квартира на праві спільної власності належала чотирьом співвласникам, а саме: йому, його матері та двом відповідачам, при цьому 1/2 частка спірної квартири на праві спільної сумісної власності належала його матері та йому, 11/50 частка зазначеної квартири на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_2 , а остання 7/25 частка квартири належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності. 22 лютого 2005 року його мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати померла. 24 квітня 2013 року він звернувся до Другої Львівської державної нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці відсутні. Проте, листом нотаріальної контори від 06 червня 2019 року № 902/02-14 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не визначена частка померлої у приватній спільній сумісній власності. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.08.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки в спільній власності задоволено та визначено, що частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/4. Проте, листом нотаріальної контори від 22 жовтня 2019 року № 1696/02-14 йому було повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна належного померлій ОСОБА_4 та роз`яснено право звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак 28.01.2020 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак 22.01.2020 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак 28.01.2020 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає та просить його задовольнити.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 лютого 1957 року серії НОМЕР_1 /а.с.31/.

З даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 02 cерпня 2008 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», вбачається, що 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 11/50 частка зазначеної квартири на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_2 , а 7/25 частка квартири належала ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності /а.с.12/.

08 липня 2008 року ОСОБА_5 подарував 7/25 частин квартири АДРЕСА_1 своєму синові відповідачу ОСОБА_2 відповідно до договору дарування, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстровано в реєстрі за № 1566 /а.с.9/.

14 липня 2008 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на 7/25 частки спірної квартири на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого того ж дня ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» /а.с.13/.

22 лютого 2005 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., зареєстровано в реєстрі за № 3-248, яким все своє майно заповіла своєму синові позивачу ОСОБА_1 /а.с.7/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 /а.с.6/.

Позивач після смерті матері звернувся до Другої Львівської державної нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини, будь-які інші особи з аналогічними заявами до органів нотаріату не зверталися.

Листом Другої Львівської державної нотаріальної контори від 06 червня 2019 року № 902/02-14 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не визначена частка померлої ОСОБА_4 у приватній спільній сумісній власності /а.с.11/.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.08.2019 року в справі №462/462/3949/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки в спільній власності задоволено. Визначено, що частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/4.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2019 року має преюдиційне значення при вирішенні даного спору.

21 жовтня 2019 року позивач звернувся до Другої Львівської державної нотаріальної контори зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 .

Листом Другої Львівської державної нотаріальної контори від 22 жовтня 2019 року № 1696/02-14 позивачу було повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна належного померлій ОСОБА_4 та роз`яснено право звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. /а.с.30 /.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Беручи до уваги, що судовим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.08.2019 року встановлено, що частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/4 і в нотаріальному порядку позивач не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 в органів нотаріату, оскільки нотаріус відмовив у видачі вказаного свідоцтва, суд вважає, що за позивачем, як за спадкоємцем за заповітом слід встановити право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши визнання позову відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 на праві власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКП: НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення складаний 03 лютого 2020 року.

Суддя: Н.М.Румілова