Дата документу 22.12.2020 Справа № 337/5430/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5430/19 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/3761/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2018 року о 12 год. 55 хв., рухаючись на нерегульованому перехресті вул. Патріотичної та вул. Сталеварів у м. Запоріжжя, керуючи транспортним засобом Honda Accord, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не надав перевагу в русі автомобілю Chrysler Sebring, державний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, внаслідок чого відбулось зіткнення.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміні двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Chrysler Sebring, державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 , яка на підставі довіреності від 30 січня 2018 року уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатись транспортним засобом.

На підставі довіреності від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 передав йому право оперативного управління транспортним засобом.

Відповідно до звіту № 482, складеного фахівцем-автотоварознавцем ОСОБА_5 , вартість матеріальних збитків становить 300188,62 грн., за надані послуги по визначенню вартості матеріальних збитків ним було сплачено 900 грн.

Страховою компанію було відшкодовано частину збитків в розмірі 100 000 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_1 201088 грн. матеріальної компенсації за пошкодження автомобіля та 2010,88 грн. судового збору.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 183920 грн., судові витрати в розмірі 1839,15 грн., а всього 185759,15 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Зобов`язано ОСОБА_2 після отримання повного відшкодування повернути ОСОБА_1 пошкоджений колісний транспортний засіб Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого після ДТП 01 вересня 2018 року складає 79045,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700,28 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_4 , суд першої інстанції не міг вирішувати питання щодо передачі позивачем йому транспортного засобу, оскільки позивач не є його власником, зазначений транспортний засіб придбано за кредитним договором, ОСОБА_4 має боргові зобов`язання перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», визначена судом сума матеріальної шкоди є необґрунтованою, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 263 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2018 року на перехресті вул. Патріотичної та вул. Сталеварів в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок якого транспортні засоби пошкоджено.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 01.09.2018 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП у вигляді штрафу (т.1, а.с.11).

Власником транспортного засобу Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 , яка на підставі довіреності від 30 січня 2018 року уповноважила ОСОБА_6 розпоряджатися зазначеним транспортним засобом з правом відчуження (т.1, а.с.35-36). На підставі довіреності від 12 жовтня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., ОСОБА_3 передав право користування та розпорядження ОСОБА_2 (т.1, а.с.34).

Судом також встановлено та підтверджується полісом АМ №2227333 від 03.12.2017 року, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. (т.1, а.с.103).

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За приписами пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як роз`яснено у пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування.

19.10.2018 року на підставі Страхового акту №109.01214018-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. (т.1, а.с.167-168).

Згідно висновку судового експерта Філь О.П. № 3487, складеного 28 липня 2020 року на підстави ухвали суду, ринкова вартість КТЗ Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди 01 вересня 2018 року становить 283 920 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 499 184,77 грн., з урахуванням ПДВ на запчастини, що підлягають заміні. Ринкова вартість пошкодженого КТЗ Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди складає 79045,22 грн. Розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 283 920,00 грн.

Отже, за висновком експерта автомобіль Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним, а тому власнику пошкодженого транспортного засобу підлягає відшкодуванню страховою компанією різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди в межах ліміту відповідальності в розмірі 100 000 грн.

За приписами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до роз`яснень пункту 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З огляду на те, що страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 183 920 грн. (283 920 грн. (фактичний розмір матеріальної шкоди) 100 000 грн. (страхова виплата) = 183 920 грн.).

Судом також враховано, що автомобіль Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди не може використовуватися за призначенням, проте має певну цінність, яка за висновком експерта становить 79 045,22 грн., та вирішено питання про передачу пошкодженого транспортного засобу відповідачу після відшкодування збитків.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходився в користуванні ОСОБА_2 на підставі довіреності, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди на його користь, колегія суддів вважає неприйнятним з огляду на таке.

Як роз`яснено у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, оскільки положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Згідно з п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних та кримінальних справ »Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року» №4, враховуючи, що відповідні 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним за доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортній відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач під час дорожньо-транспортної пригоди керував КТЗ Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі довіреності на право користування та розпорядження транспортним засобом, посвідченої 12 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., враховував вищенаведені положення постанов пленуму та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу.

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що суд не врахував положення статті 17 Закону України «Про заставу» та не встановив розмір заборгованості ОСОБА_4 , яка є власником транспортного засобу, перед заставодержателем ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з огляду на те, що матеріали справи містять рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року, ухвалене у справі №205/2289/18, яким задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 та знято арешт з транспортного засобу Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.2, а.с. 125-135). Дата набрання законної сили зазначеного судового рішення - 28.08.2018 року.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивачем надано Довідку №178 від 07 жовтня 2020 року, видану ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про те, що ОСОБА_4 повністю погасила заборгованість за кредитним договором по кредитному договору №CL-302|219|2006 від 21/07/2006 року та №001|15691|07 від 31/07/2007року (т.2, а.с.124).

Твердження апеляційної скарги про те, що автомобіль Chrysler Sebring, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуває у позивача з моменту ДТП у 2018 році та є частково розкомплектованим, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки матеріали справи не місять та відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин. До того ж, вказані питання стосуються виконання судового рішення.

Cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_4 , яка є власником транспортного засобу, може звернутись до нього з будь-якими вимогами, є припущеннями та не стосуються предмету спору цієї справи.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова