Провадження № 2/127/2596/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним кадастрового плану, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користування частки земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в липні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним кадастрового плану, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користування частки земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що відповідно до договору дарування частини будинку від 10.08.2020 року позивачу на праві приватної власності належить 17/25 частин жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Відповідачу належить 8/25 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.07.1988 року.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 2/85 від 21.01.1956 року за будинком закріплено земельну ділянку площею 600,00 кв.м., поданим БТІ (2003 року 0,0624 кв.м.).

Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру 2002 року був виготовлений кадастровий план земельної ділянки, позивач вважає, що кадастровий план за 2002 року на момент оформлення державного акту відповідачем є незаконним, бо він порушує її право користувача земельною ділянкою і фактично без її згоди, і у неї була вилучена земельна ділянка, що суперечить ст. 141 ЗК України а пленумі Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

У 2003 році сторони домовилися з сусідом за угоду, дана угода була складена, в ній границя тимчасова, але під час підпису, сусід замінив її на свою, в якій границя постійна, він не написав «умовна». Угода була погоджена з позивачем По даній угоді відповідач віддає свої сарай і туалет, 8 кв.м. + 1 кв.м., дає дозвіл на побудову на місці свого сараю і туалету «будови, що належатиме ОСОБА_3 » і забирає її 101 кв.м. землі. Позивач зазначає, що вона пропустила, що він не написав «умовна».

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила визнати недійсним кадастровий план земельної ділянки, виготовлений Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру 2002 року, угоду між співвласниками від 18.05.2003 року, з дозволом, дозвіл в годі вважати недійсним, встановити порядку користування земельною ділянкою площею 0,0624 га, відповідно до їх з відповідачем часток в будинковолодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди, які ОСОБА_2 чинить позивачу в користуванні належної їй частки земельної ділянки відповідно до варіанту експертизи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Путілін Є.В. заперечив проти задоволення позову, надав суду відзив на позов, який мотивовано тим, що ОСОБА_2 являється власником 8/25 часток будинковолодіння яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На прохання ОСОБА_1 за взаємною згодою нами було вирішено встановити порядок користування земельною ділянкою площею 624 кв.м. та укладено угоду 18.05.2003 року, яка відображена графічно також і в кадастровому плані земельної ділянки виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія», згідно з яким ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 323 кв.м., ОСОБА_2 301 кв.м., одночасно вони уклали і нотаріально посвідчили договір про встановлення порядку користування будинком згідно з яким погодився відповідач на те, що частина сараю під літерою «Б» яка йому належала по договору купівлі-продажу відійшла в користування ОСОБА_1 так само як і частина паркану. Згодом на виконання вказаних домовленостей ними було приватизовано у спільну сумісну власність на підставі рішення Вінницької міської ради від 17.06.2003 року № 353 вказану земельну ділянку та отримано державний акт серії ЯА № 810425 зареєстрований 04.04.2007 року за № 378. Представник відповідача зазначає, законодавець чітко визначає способи захисту прав, серед яких відсутнє визнання недійсним кадастрового плану і відповідна правова позиція притримується і судами. Таким чином з аналізу вказаних норм вбачається, що такого способу захисту, як визнання недійсним кадастрового плану Земельним ні Цивільним кодексом України не передбачено. Обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо визнання недійсним угоди від 18.05.2003 року, з дозволом. Дозвіл в угоді вважати дійсним то позивач не зазначає в чому полягає порушення її прав та інтересів даною угодою. Щодо визнання дійсним дозволу то знову ж таки позивачем невірно обраний спосіб захисту. Крім того, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходилася справа № 127/10800/14-ц аналогічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним кадастрового плану, угоди про встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток у будинковолодіння та усунення перешкод в праві користування заявлений до тієї ж особи, про той самий предмет з тих самих підстав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.03.2017 року вказаний позов був залишений без розгляду за заявою ОСОБА_1 . Що стосується позовної вимоги, в якій позивачка просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою відповідно до свідоцтва та додатку № 2 варіанту і поділу технічної експертизи за № 164 від 31.03.2015 року шляхом зняття з державної реєстрації сараю /хліву / «Б», вбиральні під літ. «В», то слід зазначити наступне. В позовній заяві позивачем жодним чином не обґрунтовується чинення їй перешкод в користуванні її земельною ділянкою та підстави для задоволення позову в цій частині. В даному випадку необхідною передумовою задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою має бути право власності у позивача на спірну земельну ділянку та відповідні докази, що містять інформацію про факт порушення земельного законодавста в даному випадку ОСОБА_2 .

Також в матеріалах справи міститься заперечення на відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини будинку від 10.08.2000 року позивачу на праві приватної власності належить 17/25 частин жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Відповідачу належить 8/25 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.07.1988 року.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 2/85 від 21.01.1956 року за будинком закріплено земельну ділянку площею 600,00 кв.м., поданим БТІ (2003 року 0,0624 кв.м.).

Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру 2002 року був виготовлений кадастровий план земельної ділянки.

За взаємною згодою сторонами було вирішено встановити порядок користування земельною ділянкою площею 624 кв.м. та укладено угоду 18.05.2003 року, яка відображена графічно також і в кадастровому плані земельної ділянки виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія», згідно з яким ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 323 кв.м., ОСОБА_2 301 кв.м.

Відповідно до договору про порядок користування будинком, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 20.08.2003 року в користування ОСОБА_1 переходять приміщення, зазначені на схематичному плані технічного паспорта, складеного КП «ВООБТІ» 02.06.2003 року: кухня 1-1, ванна 1-2, коридор 1-3, кімнати: 1-4 житловою площею 10,6 кв.м. та 1-5 житловою площею 15,0 кв.м., а також хлів Б, льох П/Б, 2/3 частини огорожі № 1-2, ганок та козирок. В користування ОСОБА_2 , переходять: коридор 2-1, кладова 2-2, кухня 2-3, кімнати: 2-4, житловою площею 20 кв.м., 2-5, житловою площею 10,2 кв.м, кухня 2-6, ганок та 1/3 частини огорожі № 1-2.

Згодом на виконання вказаних домовленостей нами було приватизовано у спільну сумісну власність на підставі рішення Вінницької міської ради від 17.06.2003 року № 353 вказану земельну ділянку та отримано державний акт серії ЯА № 810425 зареєстрований 04.04.2007 року за № 378.

Щодо позовної вимоги про визнання кадастрового плану від 2002 року та угоди між співвласниками від 18.05.2003 року з дозволом суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст.ст. 215, 218-235).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, позивачем не доведено правові підстави, визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання кадастрового плану від 2002 року та угоди між співвласниками від 18.05.2003 року з дозволом недійсним.

Зміст правочину в момент його укладення не суперечив ЦК України, як і іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення сторін по справі в момент укладення угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі, оскільки зворотнє доведено (презумпція правомірності правочину), про що додатково свідчить термін на протязі якого сторони користувались земельною ділянкою у визначеному Угодою порядку, правочин вчинено у формі, що визначена законом - проста письмова форма (ч. 3 ст. 89 ЗК України), та вказана Угода була спрямована на реальне настання наслідків, що нею передбачались.

Дані правочини вчинені у формі, що встановлена законом. Волевиявлення, зокрема, позивача, було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Кадастровий план земельної ділянки, це графічне зображення, що містить технічні відомості про відповідну земельну ділянку, а як наслідок вказане зображення не є правочином в розумінні ЦК України, який відповідно до закону за певних умов (ст. 203 ЦК України) може визнаватись недійсним. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання недійсним кадастрового плану також до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою, в судовому засіданні чітко не сформовано позовні вимоги, який порядок користування земельною ділянкою вона просить встановити.

Позивачем чітко не позивачкою було надано до суду висновок судової земельно технічної експертизи від 31.03.2015 року № 164 виготовлений Поділським центром судових експертиз.

Однак, з матеріалів справи вбачається. що за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов виносилось Вінницьким міським судом Вінницької області заочне рішення від 08.06.2015 року, справа № 127/10800/14-ц, яким позов було задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,0624 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 висновку судової земельно технічної експертизи від 31.03.2015 року № 164, згідно якого земельна ділянка, яка виділяється в індивідуальне користування ОСОБА_1 становить 397 кв.м. та зазначена у додатку № 2 до висновку рожевим кольором.

Додаток № 2 до висновку судової земельно технічної експертизи від 31.03.2015 року № 164 виготовлений Поділським центром судових експертиз є невідємною частиною цього рішення.

ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2015 року отримала свідоцтво про право власності індексний номер 49083280 на земельну ділянку кадастровий номер :02:048:0348 площею 0,0397 га. та зареєструвала 04.12.2015 року речове право (право власності на вказану земельну ділянку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним кадастрового плану, угоди про встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток у будинковолодіння та усунення перешкод в праві користування скасовано.

Суд при скасуванні заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2015 року встановив те, що відповідно до угоди від 18.05.2003 року між співвласниками будинковолодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру 2002 року визначено порядок користування спільною земельною ділянкою, згідно з яким площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 становить 0,0323 га, площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 становить 0,0301 га і відповідно до цієї ж угоди від 18.05.2003 року ОСОБА_2 дає дозвіл ОСОБА_1 на розробку його частини сараю «Б» для побудови будівлі, яка належатиме їй. Вищезазначений сарай під літ. «Б» та убиральня під літ. «В» належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.1988 року зареєстрованого у реєстрі за № 2-2271, має істотне значення для правильного вирішення справи.

Так висновок судової земельно технічної експертизи від 31.03.2015 року № 164 не можу бути враховано судом у даній цивільній справі. оскілки при надання варіантів порядку користування експертом у вказаному висновку не враховано право власності ОСОБА_2 на частину сарая під літ. «Б» та убиральня під літ. «В», яких хоч і фізично знищені однак право власності на них у встановленому законом порядку не припинено.

Заяв та клопотань щодо призначення судової експертизи в даній цивільній справі сторонами не заявлено, хоча суд роз`яснював сторонам про їх право на подання таких заяв та клопотань.

Крім того в 2019 році ОСОБА_1 зверталась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на майно, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2019 року по справі №127/1544719 в задоволені позову було відмовлено.

Додатково суд зазначає, що в провадженні суду знаходилась цивільна справа № 127/22283/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, що по АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2019 року позов було задоволено, постановою Вінницького апеляційного суду від 25.04.2019 року вказане рішення було залишене без змін. На підставі вказаного судового рішення було скасовано право власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 .

В даний час в проваджені Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/12718/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки, згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2020 року провадження упинено в зв`язку з призначенням судової експертизи.

Отже, сторони не позбавлені права захистити своє право на визначення частки земельної ділянки для індивідуального користування.

Що стосується позовної вимоги, в якій позивачка просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року № 468/1375/15-ц (61-12143св18).

Проте, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається під час звернення до суду із даним позовом. Зокрема, позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди і це порушує права позивача.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів і не довела, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а також того, що указані позивачем дії/бездіяльність відповідача порушують її права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним кадастрового плану, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користування частки земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя