Справа № 428/5054/20
Провадження № 2/428/1828/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану квартиру він придбав 13.06.2017 року у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О., в реєстрі № 861.

В жовтні 2019 року під час звернення до приватного нотаріуса з метою продажу вищевказаної квартири позивач дізнався, що в липні 2017 року на дану квартиру був накладений арешт на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2017 року по справі № 428/5943/17. Позивач вважає, що 12.07.2017 року, на момент накладення арешту на квартиру, власником якої він був з 13.06.2017 року, підстав для накладення такого арешту не було, оскільки вказана квартира не належала ОСОБА_2 , що порушувало його права, як власника майна.

З ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2017 року по справі № 428/5943/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вбачається, що судом була задоволена заява про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_2 відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_2 . Вказана ухвала суду була постановлена без участі позивача, без його повідомлення, ухвала йому не надсилалася і він її не отримував.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.10.2017 року по справі № 428/5943/17 позовну заяву було задоволено. На підставі апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка 30.03.2018 року була задоволена Апеляційним судом Луганської області, а саме: скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 . Враховуючи положення ЦПК України, суд під час розгляду справи № 428/5943/17 не вирішив питання про скасування арешту з вищевказаної квартири, оскільки відпала така потреба.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Отже, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, як власника нерухомого майна, у зв`язку з тим, що наявний арешт майна, яке належить йому на законних підставах, обмежує його права щодо вільного володіння, користування та розпорядження вказаним майном, позбавляє можливості будь-яким чином розпоряджатися належним майном, в тому числі і продати належну йому квартиру.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Сєвєродонецької міської ради Шарнікова І.І. в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, щодо позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу квартири серії НМО № 697815 від 13.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О., зареєстрованого в реєстрі № 861, ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та сплатив за неї оговорену суму.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89463058 від 13.06.2017 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 (1/1 частка).

Згідно з копією ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2017 у справі № 428/5943/17, заборонено ОСОБА_2 відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.03.2020 у справі № 428/13671/19, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.07.2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 471.

Крім того, вищевказаною ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову закрито.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права володіння, користування та розпорядження майном, належним йому на підставі договору купівлі-продажу квартири. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку придбав у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 861. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2017 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було накладено арешт, а саме ОСОБА_2 заборонено відчуження зазначеної квартири, право власності на яку зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_2 .

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, станом на час постановлення ухвали суду про забезпечення позову та заборону ОСОБА_2 відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , власником зазначеної квартири був вже не ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 .

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, власником якого є позивач ОСОБА_1 , а тому його право володіння, користування та розпоряджання своїм майном підлягає судовому захисту шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру та звільнення її з-під арешту.

Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що хоча позов і задоволено у повному обсязі, проте відповідач в особі органу місцевого самоврядування не порушував своїми діями або бездіяльністю права власності позивача на майно, а тому суд вважає, що стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири АДРЕСА_2 , який накладений ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.07.2017 року по справі № 428/5943/17.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач: Сєвєродонецька міська рада Луганської області, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 32, .

Суддя І. С. Посохов