ПОСТАНОВА

іменем України

20 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 401/2090/19

провадження № 22-ц/4809/309/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2019 року у складі судді Андріянової С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що відповідно до укладеного договору б/н від 13 листопада 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 14040 грн. 97 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який у будь-який момент може змінити кредитний ліміт. Відповідно до умов договору сторони визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 17 червня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 49930 грн. 83 коп., яка складається з 12952 грн. 46 коп. заборгованості за кредитом, 10368 грн. 55 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом, 25104 грн. 50 коп. заборгованості за пенею та комісією, 1505 грн. 32 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ«ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21 березня 2012 року ОСОБА_1 останній виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 7000 грн. (а.с.7)

В анкеті-заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір і позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

13 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №SAMDN2885 від 21 березня 2012 року, ОСОБА_1 банком було надано терміновий кредит в сумі 14040 грн. 99 коп. на строк 36 місяців з 13 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року. Відповідно до п.2.1 ОСОБА_1 зобов`язався вносити щомісячно платіж в сумі 509 грн. 41 коп. (а.с.8).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 червня 2019 року складає 49930 грн. 83 коп., з яких: 12952 грн. 46 коп. заборгованості за кредитом, 10368 грн. 55 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 25104 грн. 50 коп. заборгованості за пенею та комісією, 1505 грн. 32 коп. - штраф (а.с.6)

Як убачається з виписки банку по карті ОСОБА_1 НОМЕР_6 14 листопада 2014 року на карті знаходилися кошти в сумі 14040 грн. 99 коп. 24 грудня 2014 року поповнено карту на суму 600 грн., 29 січня 2015 року на суму 510 грн., 16 березня 2015 року на суму 510 грн. та 30 січня 2016 року на суму 800 грн. (а.с.73-74, 85-86).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір б/н від 21 березня 2012 року є неукладеним та не породжує для його сторін жодних правових наслідківпозивачем пропущено позовну давність, перебіг якої почався з 29 березня 2016 року, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише у червні 2019 року з порушенням строку позовної давності, після спливу 3 років 3 місяців і 10 днів.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09 жовтня 2019 року №30.1.0.0/2-20190702/1125 ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н від 13 листопада 2014 року отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії перевипущеної картки - до останнього дня 07.2021 року (а.с.88)

Факт отримання ОСОБА_1 картки НОМЕР_6 підтверджується наданим суду фото (а.с.87).

Користуючись кредитними коштами ОСОБА_1 періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, остання операція з погашення заборгованості за Генеральною угодою ОСОБА_1 здійснена 30 січня 2016 року в розмірі 800 грн.

Висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості, а саме з 29 березня 2016 року, оскількивідповідно до п.2.2. Генеральної угоди строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 32 дні після настання строку сплати чергової частини, тобто 25 лютого 2016 року в розмірі 509 грн. 41 коп., є помилковим.

Картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16, та Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №61-727св18 та від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Як зазначалося вище строк дії виданої ОСОБА_1 перевипущеної картки за кредитним договором б/н від 13 листопада 2014 року встановлений до останнього дня липня 2021 року (а.с.88).

Крім того, як зазначено у п.1.1.3 Генеральної угоди від 13.11.2014 датою погашення заборгованості за договором 1 встановлено 30.11.2017.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред`явлення банком позову у липні 2019 року, тобто в межах позовної давності до закінчення строку дії картки (липень 2021 року), висновок суду про пропуск банком позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та по процентам суперечить положенням статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України.

Враховуючи наведене та те, що зобов`язання за кредитним договором виконано не було колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12952 грн. 46 коп.

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди від 13.11.2014 позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту та відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, що за рік складає 18% (1,5% х 12 міс.). Як убачається із розрахунку заборгованості сума відсотків розрахована, виходячи з 18%, що не суперечить п.2.1 укладеної між сторонами угоди і колегія суддів погоджується з таким розрахунком, який стороною відповідача не спростований. Тому заборгованість по відсоткам у розмірі 10368,55 грн. також підлягає стягненню з відповідача.

До вимоги про стягнення штрафу у розмірі 1505,32 грн., який позивач просить стягнути відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, строк позовної давності, встановлений в один рік, сплив 29 березня 2017 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тому висновок суду про те, що кредитний договір б/н від 21 березня 2012 року є неукладеним та не породжує для його сторін жодних правових наслідків, є помилковим з огляду на те, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21 березня 2012 року ОСОБА_1 останній виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 7000 грн.

Дійшовши висновку про те, що кредитний договір б/н від 21 березня 2012 року є неукладеним суд застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-490цс17, правовідносини в якій не є тотожними з правовідносинами у даній справі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості по процентам за користування кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню та комісію. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 13 листопада 2014 року, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки вважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 липня 2019 року), тобто, дійсно, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та у генеральній угоді домовленості сторін про нарахування пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин вимога в частині стягнення заборгованості по пені та комісії у розмірі 25104,5 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскаржене рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12952 грн. 46 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10368 грн. 55 коп., а всього 23321 грн. 01 коп.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2243 грн. 25 коп., що складаються з 897 грн. 30 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1345 грн. 95 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, р/р № НОМЕР_5 , МФО № 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12952 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 46 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10368 (десять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 55 коп., а всього 23320 (двадцять три тисячі триста двадцять одна) грн. 01 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені та комісії у сумі 25104 грн. 50 коп. та штрафу у сумі 1505 грн. 32 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, р/р № НОМЕР_5 , МФО № 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 2243 (дві тисячі двісті сорок три) грн. 25 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний