Постанова

Іменем України

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 686/14634/18

провадження № 61-21967св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

треті особи: Садівниче товариство «Енергія», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 рокуу складі колегії суддів:

Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом

до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), треті особи: Садівниче товариство «Енергія» (далі - СТ «Енергія»), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу.

Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 2002 року на її ім`я виданий державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,08 га для ведення садівництва на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, який зареєстрований

у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю

за № 809.

У 2015 році вона звернулася до ліцензованої землевпорядної організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський земельний центр» (далі - ТОВ «Подільський земельний центр») для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

30 листопада 2015 року ТОВ «Подільський земельний центр» відмовило

їй у виготовленні технічної документації, оскільки в межах земельної ділянки розташована інша земельна ділянка.

Зазначала, що рішенням Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області

від 25 грудня 2015 року № РВ-015 їй відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме перетин з ділянкою :02:017:3071, площа збігається на 94,9126 %, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

11 квітня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило, що в місцевому фонді документації із землеустрою немає технічної документації щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:3071 на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, та надало наказ

від 08 жовтня 2014 року № 22-4827/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

Вказувала, що проєкт землеустрою містить довідку про те, що

ОСОБА_3 є членом СТ «Енергія» і володіє земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,08 га. Проте власником земельної ділянки № НОМЕР_1 є вона, про що зазначено у книжці садовода, виданій головою товариства.

Зазначала, що акт встановлення у натурі та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 з суміжними землекористувачами складений із недостовірними відомостями щодо суміжних землекористувачів.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним

і скасувати наказ ГУ Держземагентства у Хмельницькій області

від 08 жовтня 2014 року № 22-4827/14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» щодо надання для індивідуального садівництва ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована у СТ «Енергія» за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2019 року у складі судді Чевилюк З. А. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним і скасовано наказ ГУ Державного агентства земельних ресурсів України від 08 жовтня 2014 року № 22-4827/14-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання ОСОБА_3

у власність для індивідуального садівництва земельної ділянки, яка розташована у СТ «Енергія» за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку є доведеним, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Державного агентства земельних ресурсів України від 08 жовтня 2014 року № 22-4827/14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки

у власність» щодо для індивідуального садівництва громадянці

ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована у СТ «Енергія»

за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, зважаючи на існуюче право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

Доказів на підтвердження нечинності державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ від 22 лютого 2002 року чи його підробки суду не надано, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи: СТ «Енергія», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами того, що на підставі державного акта, зареєстрованого відповідно до чинного на час його видачі законодавства, у неї виникло право власності на спірну земельну ділянку,

а тому немає підстав для скасування наказу ГУ Державного агентства земельних ресурсів України від 08 жовтня 2014 року № 22-4827/14-СГ«Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки

у власність».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у грудні 2019 року,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичних обставин справи та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог.

Вважає, що її право власності на земельну ділянку є доведеним. Зазначає, що їй не відомий той факт, із якої причини на теперішній час немає запису про реєстрацію її державного акта в Книзі записів державних актів на право власності на землю, оскільки при реєстрації державного акта такий запис існував.

Вказує, що її державний акт на спірну земельну ділянку є дійсним і ніким

не оскаржений.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій областіподало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначає, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним

та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є членом СТ «Енергія» з 2001 року, що підтверджується її членською книжкою садовода.

На підставі рішення Давидковецької сільської ради ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ

від 22 лютого 2002 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 809, підписаний сільським головою ОСОБА_5 .

Наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області від 01 серпня

2014 року № 22-2613/14-14-СГ надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою ОСОБА_3 щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району, кадастровий номер :02:017.

Наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області від 08 жовтня

2014 року № 22-4827/14-14-СГ затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,08 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно

серії НОМЕР_2 , індексний номер 28348738, виданого 20 жовтня

2014 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 0,08 га, кадастровий номер :02:017:3071, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Ліцензована землевпорядна організація ТОВ «Подільський земельний центр» встановила, що в межах земельної ділянки ОСОБА_1 на території Давидковецької сільської ради розташована інша земельна ділянка.

Згідно з рішенням Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області

від 25 грудня 2015 року № РВ-015 ОСОБА_1 відмовлено

у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку

з перетином її земельної ділянки з ділянкою :02:017:3071. Площа збігу становить 94,9126 %.

30 вересня 2016 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 (прізвище « ОСОБА_4 » у зв`язку з одруженням змінено

на « ОСОБА_4 ») (покупець) укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 цього договору продавець передає нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею

0,08 га у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти це майно та сплатити за нього визначену цим договором грошову суму.

Предмет договору розташований за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, територія Давидковецької сільської ради.

Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, кадастровий номер :02:017 (а.с. 98-99, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

У частині першій статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи

на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором абозаконом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни

та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування

і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику

у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника,

за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня

2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані

з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно

з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,

і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 125 ЗК України (чинного на дату видачі ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на землю) право власності на земельну ділянку виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними

є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області у Книгах реєстрації державних актів на право приватної власності

на землю Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області немає запису про реєстрацію державного акта

серії ХМ від 22 лютого 2002 року, виданого ОСОБА_1 (а.с. 128 т. 1).

Відповідно до письмового пояснення голови СТ «Енергія» офіційної інформації, кому виділялись земельні ділянки в садівничому товаристві

до 2002 року, немає (а.с. 118 т. 1).

Згідно з листом Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 28 жовтня 2019 року № 630 у Давидковецькій сільській раді Хмельницького району Хмельницької області відсутнє рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,08 га на території сільської ради на землях СТ «Енергія».

У державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ

від 22 лютого 2002 року, виданого ОСОБА_1 , відсутнє посилання на номер та дату рішення Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, на підставі якого спірну земельну ділянку передано у власність позивачу.

Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у неї на підставі державного акта, зареєстрованого відповідно до чинного на час його видачі законодавства,

виникло право власності на спірну земельну ділянку, а тому немає підстав для скасування наказу відповідача від 08 жовтня 2014 року

№ 22-17425-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_3 щодо надання для індивідуального садівництва земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються

на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права

й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що з огляду на норми статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк