Справа № 346/2248/20
Провадження № 22-ц/4808/1029/20
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Веселова В.М., ухвалене 15 липня 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про виключення майна з акту опису й арешту,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про виключення майна з акту опису й арешту.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі також проживають її мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_2 і брат ОСОБА_4 . На примусовому виконанні в Коломийському міськрайонному ВДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Державним виконавцем в рамках цього провадження описано та арештовано належне позивачу рухоме майно, яке знаходиться в квартирі. Зокрема, декоративна настільна лампа з абажуром світло-коричневого кольору, оздоблена рамою з дерева ексклюзивна картина та плазмовий телевізор марки «Samsung» були подаровані їй бабою та дідом. Стіл, 10 стільців та прямокутний килимок придбані особисто нею в комісійному магазині. На підтвердження чого надала копії квитанцій. Крім того стіл, стільці та телевізор відносяться до майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами згідно додатку до Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на зазначені обставини, просила задовольнити позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 липня 2020 року позов задоволено частково. Виключено з акту опису й арешту майна по виконавчому провадженню ВП №55902937 плазмовий телевізор марки "Samsung" чорного кольору вартістю 7 500,00 грн та 4 стільці. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з неможливості опису й арешту телевізора та стільців, при цьому керувався Переліком майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, що є додатком до Закону України «Про виконавче провадження». Відмовляючи в решті позову, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт придбання нею цього майна чи спростування придбання його третьою особою ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 - адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу.

Вважає необґрунтованим посилання суду на правову позицію Верховного Суду у постановах від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 та від 14 лютого 2018 року у справі 129/2115/15-ц, відповідно до якої поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитись факт виконання зобов`язань за договором. Адже правовідносини у цих справах не є подібними, що виключало можливість врахування судом висновків стосовно застосування відповідних норм права при вирішенні цього спору.

Натомість показаннями свідка ОСОБА_5 повністю підтверджується, що саме він подарував позивачу декоративну лампу і картину, а стіл та стільці допомагав вибирати та купувати. На думку апелянта, сам факт наявності у позивача оригіналів квитанцій свідчить про належність їй відповідного майна.

Крім того, встановивши, що стіл відноситься до майна, на яке не може бути звернуто стягнення, не виключив його з акту опису та арешту.

З огляду на вищезазначене просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер 1076, посвідченого 14 серпня 2019 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В., належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 15,17-18). За цією адресою, крім неї, також зареєстровані мати ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,9,11, 60-63).

На виконанні в Коломийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавчий лист №346/3175/13-ц від 24 березня 2014 року, виданий Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором. В ході його виконання державним виконавцем накладено арешт та описано майно, що знаходилось за місцем проживання боржника. А саме: прямокутний килимок з високим ворсом з червоними та білими смужками вартістю 380,00 грн, ексклюзивна картина оздоблена рамою з дерева вартістю 2600,00 грн, стіл та 10 стільців темно-коричневого кольору в хорошому стані вартістю 18 500,00 грн, плазмовий телевізор марки "Samsung" чорного кольору вартістю 7 500,00 грн, декоративна настільна лампа з абажуром світло-коричневого кольору в хорошому стані вартістю 450,00 грн. Листами від 06 травня 2020 року стягувача та боржника повідомлено про вартість описаного та арештованого майна згідно акту державного виконавця про визначення вартості майна (а.с.21-25).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із його доведеності по суті, враховуючи при цьому, що стільці та телевізор не підлягають арешту та опису відповідно до додатку Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Проте погодитись із таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його із порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, водночас не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 1,4 статті 367 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

За статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу частини першої статті 59 цього закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Разом з тим орган ДВС не є належним відповідачем за таким позовом, а може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України № 1404-VІІІ у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З огляду на вищенаведені правові норми, у разі звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт, - стягувача у виконавчому провадженні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи відповідачем у даній справі зазначено Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а боржника Петрук А.В. - третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Попри вищенаведені норми закону позивач на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами пред`явивши позов до органу ДВС за фактичної наявності спору зі стягувачем ПАТ «Креді Агріколь Банк». Натомість особа, цивільних прав і обов`язків якої стосується спір, не була залучена відповідачем у справі.

У даній справі спірні правовідносини існують між особою, в інтересах якої накладається арешт, та особою, на майно якої накладається арешт, саме ці особи зацікавлені в результаті розгляду справи про зняття арешту з майна, оскільки рішення суду стосується їх прав та обов`язків.

Тобто, питання про виключення майна з опису та зняття з нього арешту належало вирішувати за обов`язкової участі належного відповідача - стягувача у виконавчому провадженні, позаяк по суті вирішувалося питання щодо унеможливлення реалізації у відповідний спосіб права, яке саме у нього існує.

Разом з тим до участі у справі не було взагалі залучено особу, в інтересах якої було накладено арешт на майно - ПАТ «Креді Агріколь Банк», як стягувача в даному виконавчому провадженні. А отже особа, цивільних прав і обов`язків якої стосується спір, не була відповідачем за позовом.

Суд першої інстанції особливостей спірних правовідносин у контексті суб`єктного складу сторін у справі суд не врахував, питання про участь банку та ОСОБА_2 в якості відповідачів (співвідповідачів) в справі не обговорив.

Відтак, за відсутності належного відповідача в суду не було підстав для вирішення спору, як щодо його прав, так і щодо прав позивача по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам cтатей 263-265 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи, позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача. Зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування рішення суду, ухваленого з порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог та правильності застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, оскільки це повинно бути зроблено під час розгляду справи по суті за участі належних учасників справи.

Таким чином апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 липня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про виключення майна з акту опису й арешту відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 09 вересня 2020 року.