Справа № 500/4976/19
Провадження № 6/946/318/20
УХВАЛА

09 вересня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасову заборону ОСОБА_1 виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з поданням про тимчасову заборону ОСОБА_1 виїзду за межі України.

В поданні про тимчасову заборону виїзду ОСОБА_1 за межі України державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зазначив, що на виконанні в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 61879670 з примусового виконання виконавчого листа № 500/4976/19, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 20.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 1988 грн. 07 коп. та 1921 грн. судових витрат, а разом 3909 грн. 07 коп.

21.04.2020 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника ОСОБА_1 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за не подання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не подано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимога ст.. 19 Закону України «Про виконавче провадження». 21.04.2020 року на адресу боржника державним виконавцем надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини невиконання рішення суд, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явилась, про причини неявки не повідомила виконавця.

У державної податкової служби про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб інформація відсутня. Згідно відомостей Пенсійного фонду України інформація про отримання пенсії та про останнє місце роботи не знайдено. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, боржник не зареєстрований як підприємець. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України транспорт за боржником не зареєстровано. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухомість в тому числі земельні ділянки за боржником не значаться. Арешт нерухомого майна боржника внесено до Державного речових прав на нерухоме майно. Арешт рухомого майна внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Актом державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.05.2020 року встановлено, що виходом за адресою: АДРЕСА_1 майно боржника яке підлягає опису та арешту відсутнє.

В судове засідання державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в поданні про тимчасову заборону ОСОБА_1 виїзду за межі України просив справу розглянути за його відсутності і подання задовольнити.

Вивчивши матеріали подання, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з таких підстав.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України передбачає, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов`язань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Судом встановлено, що 20.03.2020 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було видано виконавчий лист № 500/4976/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в сумі 1988 грн. 07 коп. та 1921 грн. судових витрат, а разом 3909 грн. 07 коп.

21.04.2020 року державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника ОСОБА_1 зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за не подання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вивченням матеріалів справи, судом встановлено, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того факту, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання зобов`язань покладених на неї виконавчим документом.

Відповідно до ч.8 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшомутака перевіркапроводиться виконавцемне рідшеніж одинраз надва тижні-щодо виявленнярахунків боржника,не рідшеніж одинраз натри місяці-щодо виявленнянерухомого тарухомого майнаборжника тайого майновихправ,отримання інформаціїпро доходиборжника.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що боржник ухиляється від своїх зобов`язань за виконавчим документом.

При цьому доказів на підтвердження факту ухилення боржником від виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом, старший державний виконавець не надає.

Доказами ухилення є лише наявність виконавчого листа, який боржником в добровільному порядку не виконується.

Державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) не доведено, що боржник матеріально забезпечений та маючи реальну можливість виконати (виконувати) рішення суду, тем не менше свідомо ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом.

Тому, звернення виконавця з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, з посиланням на його ухилення від виконання виконавчого листа, є передчасне.

Саме невиконання боржником зобов`язань за виконавчим листом не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 441 ЦПК України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасову заборону ОСОБА_1 виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.О.Бурнусус