Провадження № 2/712/236/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Мельник І. О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Плаза О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, третя особа: ДП «Черкаський Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про виключення квартири із числа службових, визнання основним квартиронаймачем,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Черкаської міської ради з позовом про визнання протиправною відмову виконавчого комітету Черкаської міської ради від 10.06.2019 року №12213-01-21 у виключенні із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_1 з одночасним віднесенням даної квартири до державного житлового фонду, зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2019 щодо виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових шляхом внесення змін до додатку №1 до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №22 від 26.01.93 року, виключивши з нього відомості щодо віднесення до переліку службових квартир квартири АДРЕСА_1 , з одночасним віднесенням даної квартири до державного житлового фонду, визнати позивача основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . Позивач обґрунтовує своє порушене право тим, що зазначена вище квартира визнана службовою без відповідних правових підстав, на даний час не існує організації, яка може звернутися до відповідача з клопотанням про виключення квартири із числа службової, статус квартири, в якій проживає позивач разом із своєю родиною, за відсутності організації, у віданні якої перебуває дана квартира, не дає йому можливості скористатися правом на приватизацію, яке він має в силу закону.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

До суду 20.09.2019 представником відповідача скеровано відзив на позовну заяву, яким зазначив, що права та інтереси позивача не порушені, адже право на звернення до виконавчого комітету з питанням виключення житла із числа службового має лише та організація, у віданні якої знаходиться це службове житло, а визнання позивача основним квартиронаймачем є неправильним способом захисту у відповідності до ч.2 ст. 16 ЦК України.

Представником позивача 05.11.2019 скеровано до суду відповідь на відзив на позов, вважаючи його формальним та необґрунтованим.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Плаз О.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав? зазначених у відзиві на позов.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, із заявами не зверталися, пояснень на позов не надано, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» подав до суду пояснення, в якому вказує на те, що спірна квартира перебуває у їх віддані як службова і не може бути виключена із числа службової без їхньої згоди. Просить у позові відмовити та розглянути справу без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановленою, що позивач працює з 1999 року по теперішній час в Державному підприємстві «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі ДП «Черкаський інститут землеустрою»), яке утворене під час реорганізації за рахунок Черкаської філії інституту «Укрземпроект». Для проживання Черкаською філією інституту «Укрземпроект» йому надана квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат площею 28,3 кв.м. та кухні. За даною адресою він зареєстрований з 27 березня 2002 року. Разом з ним зареєстровані та проживають: його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Вселення в дану квартиру відбувалось на підставі листа Черкаської філії інституту «Укрземпроект», правонаступником якого є ДП «Черкаський інститут землеустрою» та ордеру на вселення у приміщення гуртожитку. В комунальному підприємстві «Черкаська служба утримання будинків Черкаської міської ради» дільниця №3 на дану квартиру існує лише ксерокопія контрольного талону до ордеру №1299 без дати, з відміткою «СЛУЖЕБНЫЙ» та в графі «Выдан гр.» зазначено «общежитие института «Укрземпроект». На даний час 64-ох квартирний будинок по АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні КП «Соснівська служба утримання будинків» згідно з інформацією Департаменту ЖКК Черкаської міської ради.

На запит позивача до Черкаської міської ради про надання інформації про статус зазначеної вище квартири департамент житлово-комунального комплексу своїм листом №210-2 від 22.01.2013 повідомив, що будинок по АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні КП «Соснівська служба утримання будинків», відповідно до переліку службових квартир (додаток 1), затвердженого рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.01.1993 №22 «Про затвердження переліків житлових будинків і квартир, які не підлягають приватизації», квартира АДРЕСА_1 обліковується службовою «УКРЖИТЛОРЕМПРОЕКТ» без зазначення ЄДРПОУ та організаційно-правової форми підприємства і відомості щодо зміни статусу цієї квартири відсутні.

На адвокатський запит на адресу Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» в особі Черкаської філії надійшла відповідь за №06/к від 07.02.2019, згідно якої слідує, що внаслідок реорганізації у 1994 році РПІ (республіканський проектний інститут) «УКРЖИТЛОРЕМПРОЕКТ» і Державний проектно-вишукувальний інститут «Київпроектреконструкція» були об`єднані у Всеукраїнський державний інститут «НДІпроектреконструкція», який є самостійним суб`єктом господарювання і не є правонаступником РПІ «Укржитлоремпроект», яке ліквідовано з 1994 року внаслідок реорганізації. Квартира АДРЕСА_1 як службова в інституті не обліковується.

Позивач 06.06.2019 звернувся до відповідача із заявою про розгляд питання щодо внесення змін до додатку №1 до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №22 від 26.01.93, виключивши з нього відомості щодо віднесення до переліку службових квартир квартири АДРЕСА_1 з одночасним віднесенням даної квартири до державного житлового фонду. 10.06.2019 від відповідача за підписом заступника Черкаського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бордунос Л.І. отримано відповідь №12213-01-21, згідно якої позивачу рекомендовано звернутися до суду для вирішення порушеного перед відповідачем питання.

Законодавче визначення поняття «житловий фонд» закріплено у ст. 4 Житлового кодексу України, яка встановлює, що житлові будинки, а також жилі приміщення в інших спорудах, що розташовуються на території нашої країни, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд України відповідно до ст. 4 ЖКУ за формою власності поділяється на чотири види, один із яких стосується бюджетних установ, а саме державний житловий фонд, який включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, а саме державній та комунальній формам власності.

Згідно зі ст. 5 ЖКУ «державний житловий фонд» перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд)». І навіть якщо існує відомчий житловий фонд, житло надається за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету установи, організації, але затвердженим відповідним виконавчим органом місцевого самоврядування.

Цивільний кодекс України закріпив практично виключний перелік об`єктів, які можуть бути житлом, що, відповідно, визначає, за аналогією із цією класифікацією, і перелік службового житла. Згідно зі ст. 379 ЦКУ різновидами житла є: 1) житловий будинок; 2) квартира; 3) інші жилі приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Положення ст. 380 та 382 ЦКУ розкривають характеристику житлового будинку і квартири як об`єктів права власності, а саме: житловий будинок це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов`язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об`єкта (ст. 380 ЦКУ); квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст. 382 ЦКУ).

Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації.

Із аналізу положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» № 147 від 3 березня 1998 року, гл. 3 Житлового кодексу України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 р. № 417-VIII, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV, Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів від 04.02.88 р. № 37 «Про службові жилі приміщення», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127 можна зробити висновок, що термін «службове житло» невід`ємно пов`язаний із базовим терміном «житло», але має певну специфіку у набутті (втрати) статусу, режиму заселення (виселення).

Порядок надання службового житла у відомствах, установах, організаціях може мати особливості, визначені відомчими актами, постановами Кабміну або рішеннями інших колегіальних органів. Але, затверджуючи порядки та/або здійснюючи відповідні заходи, обов`язково повинні бути дотримані або враховані наступні вимоги: - щоб житло набуло статусу службового, відповідний орган місцевого самоврядування повинен прийняти рішення про включення житла до числа службового (ч. 1 ст. 118 ЖКУ, п. 3 розд. 1 Положення № 37); - службове житло повинно бути вільне і придатне для постійного користування за призначенням (ст. 29 ЦКУ); - службове житло призначається для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися в безпосередній близькості від їх робочого місця (п. 2 розд. 1 Положення № 37); - службові житлові приміщення можуть бути надані лише тим категоріям осіб, що визначені у відповідному Переліку, затвердженому п. 3 розд. 1 Положення № 37, і відповідно до ст. 119 ЖКУ; - службове житло має специфічний режим заселення і виселення наймача, членів його сім`ї, залежний від рішень роботодавця і виконавчого органу місцевого самоврядування (розд. II Положення № 37).

Отже, до числа службового житла відносяться житлові приміщення, що збудовані за кошти відповідних бюджетів, придбані (отримані) на підставі цивільно-правових угод та/або наявні вільні жилі приміщення, статус яких змінено на службові у встановленому законом порядку і перебувають у державній чи комунальній власності.

У підтвердження зазначеного ч. 1 ст. 4 Закону № 417 встановлено, що власниками житла (наприклад, квартир у багатоквартирному будинку) можуть бути, зокрема, юридичні особи, територіальні громади, держава.

Для оформлення житла службовим ініціаторами повинно бути надано органу місцевого самоврядування, зокрема: 1) клопотання установи щодо оформлення чи надання службового житла. При цьому може бути декілька варіантів звернень щодо зміни статусу щодо: а) побудованого чи придбаного житла за рахунок державного або місцевого бюджету; б) вільного житла, що є у наявності в комунальній власності відповідного місцевого бюджету; 2) документ, що підтверджує право власності або похідне речове право власності на житло, яке планують оформити як службове (право оперативного управління* для бюджетних установ); 3) документ, що підтверджує взяття житла на баланс бюджетною установою; 4) документи, які підтверджують, що дане житло вільне, тобто ніким не зайняте (довідка установ, організацій, підприємств, уповноважених управляти житлом за місцем його розташування або довідка власника); 5) трудовий договір між юридичною особою та працівником із вказівкою посади останнього; 6) рішення адміністрації власника житла про включення житла до переліку службового житла. Згідно зі ст. 121 ЖКУ службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації установи, де працює працівник.

Вивчивши подані документи і за відсутності перепон, орган місцевого самоврядування затверджує рішення адміністрації власника квартири про включення відповідного житла до переліку службового.

Аналогічно, виключення житла з числа службового провадиться на підставі клопотання бюджетної установи, організації за рішенням виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування.

Таким чином, присвоєння (припинення) статусу службового житла здійснює виконавчий комітет відповідного органу самоврядування, який закріплює (припиняє) їх за відповідними установами, організаціями, підприємствами. Для того щоб житло набуло статусу службового, бюджетній установі треба мати сукупність законних підстав і здійснити певні заходи щодо його оформлення.

Статтею 4 Закону № 1952 чітко визначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, до яких, зокрема, належить право власності на нерухоме майно, право користування (сервітут), право господарського відання, право оперативного управління.

Законом № 1952 встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2).

Тому, лише після державної реєстрації власності на житло за бюджетною установою та оприбуткування його на баланс адміністрація бюджетної установи має підстави звернутися з клопотанням до відповідного органу місцевого самоврядування стосовно надання йому статусу службового. За відсутності відповідних прав власності і можливості управляти (зокрема, здійснювати діяльність, яка не передбачена уставними і статутними документами, інфраструктури тощо) збудоване (придбане або отримане) службове житло для працівників не відповідає для більшості бюджетних установ меті їх створення, не забезпечує отримання ними економічних вигід у майбутньому та потенціалу корисності і, у такому випадку, взагалі не відповідає критеріям активу.

Саме тому законно, що відомчий житловий фонд, у тому числі службове житло, може передаватися або відповідному уповноваженому органу чи балансоутримувачу, або у відповідну комунальну власність за місцем знаходження житла.

Механізм передачі у державну і комунальну власність відомчого житлового фонду здійснюється з дотриманням вимог Закону № 147 і Закону № 280 та інших законодавчих актів.

Враховуючи, що окремих нормативно-правових актів щодо передачі об`єктів у межах комунальної власності немає, кожний орган місцевого самоврядування в межах прав, визначених у Законі № 280, приймає самостійні рішення для оформлення механізму реалізації цього заходу.

Відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону № 280 надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність належить до виключної компетенції відповідної ради. Надається вона у формі рішення, яке приймається на пленарному засіданні ради.

При цьому для розгляду питання щодо передачі об`єктів житла, у тому числі службового, і прийняття відповідного рішення створюється комісія, утворена виконкомами відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону № 147 (преамбула) і п. 3 Положення № 891 відомчий житловий фонд передається у комунальну власність безоплатно.

Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабміном (п. 5 ст. 7 Закону № 147) і встановлена Положенням № 1482.

Законність підстав знаходження службового житла на балансі бюджетної установи, його руху повинна бути підтверджена не тільки визначеним статусом, а, насамперед, первинними документами за здійсненими господарськими операціями відповідно до механізмів, встановлених законодавством щодо управління і передачі державного або комунального майна, а також реєстрацію права власності на житло, яке поспіль отримало статус службового.

З аналізу вказаних вище правових норм суд доходить наступного висновку.

У теперішній час не існує жодної установи чи організації, в якій обліковується квартира АДРЕСА_1 як службова. Жодна організація чи установа не проходила викладену вище процедуру набуття вказаною квартирою статусу службової, яка не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачем дана обставина не спростовується.

Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача скеровано до суду пояснення від 12.11.2019, згідно з якими зазначено, що спірна квартира є службовою та знаходиться у відданні ДП "Черкаський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою" і без їх згоди вона не може бути виключена із числа службової без надання будь-якого підтвердження даним обставинам. На запит суду від 17.12.2019 третьою особою не надано жодного підтвердження про те, що спірна квартира перебуває на балансі як службова. У відповіді від 20.01.2020 третя особа посилається лише на докази, надані позивачем, помилково зазначаючи, що рішенням відповідача № 22 від 26.01.1993 спірна квартира віднесена до службових та обліковується за Черкаським філіалом інституту «Укрземпроект», правонаступником якого є ДП "Черкаський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою". Разом з тим, відповідно до переліку службових квартир (додаток 1), затвердженого даним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.01.1993 №22 «Про затвердження переліків житлових будинків і квартир, які не підлягають приватизації», квартира АДРЕСА_1 обліковується службовою за «УКРЖИТЛОРЕМПРОЕКТ» без зазначення ЄДРПОУ та організаційно-правової форми підприємства, який правонаступників не має. Дана обставина не спростована.

Разом з тим, судом встановлено, що в зазначеній квартирі офіційно зареєстрований та проживає ОСОБА_1 з 27 березня 2002 року. З ним зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_2 , їх дочка - ОСОБА_3 . В КП «Соснівська СУБ» ЧМР на дану квартиру відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , який без відповідних підстав обліковується за Черкаською філією інституту «Укрземпроект». Всі рахунки на утримання даної квартири та за комунальні послуги сплачує особисто позивач.

Згідно з ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» визначений вичерпний перелік об`єктів, що не підлягають приватизації, зокрема і квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

ОСОБА_1 та його родина перебувають в загальній черзі на покращення житлових умов (квартирному обліку за місцем проживання) з 19.12.2007 на підставі рішення Черкаської міської ради №786 від 19.12.2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Отже, при вирішенні питання зміни статусу вказаної квартири АДРЕСА_3 із числа службових жилих приміщень не повинні порушуватись житлові права осіб, які потребують забезпечення житлом, оскільки, не заважаючи на теперішній статус позивача, навіть у разі його звільнення з роботи з ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», він не підлягає виселенню без забезпечення іншим жилим приміщення. Тому, позивач та його родина за будь яких обставин має право на користування даною квартирою і вона не може бути передана в користування іншим особам.

Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає: кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цих прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48 суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Враховуючи положення статті 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, відмовляючи в зміні статусу квартири, в якій на законних підставах зареєстрований та мешкає позивач зі своєю родиною, відповідачем здійснено непропорційне втручання в право позивача на мирне володіння житлом, оскільки таке рішення позбавляє його права мати в постійному користуванні, а в подальшому набути право власності на цю квартиру шляхом її приватизації.

Вище викладене також свідчить про те, що позивач має права на закріплення за ним особового рахунку № НОМЕР_1 в КП «Соснівська СУБ» ЧМР, який обліковується за неіснуючою Черкаською філією інституту «Укрземпроект». Тобто, ОСОБА_1 має право на визнання його основним квартиронаймачем.

Щодо юрисдикції, то відповідно до п.3 постанови пленуму ВСС «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1.03.2013 №3 суди мають керуватися тим, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про цивільне право (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Згідно з роз`ясненнями п.21 зазначеної постанови пленуму ВСС, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб`єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав, не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб`єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК.

На даний момент позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки дана квартира без відповідних правових підстав обліковується як службова за неіснуючою організацією, яка не може здійснювати жодних управлінських функцій відносно квартири АДРЕСА_1 . Тому, вказана квартира використовуватись у цьому статусі не може.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх.

Суд вважає позовну вимогу про визнання протиправною відмову відповідача в розгляді заяви позивача про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових з пропозицією звернення до судових органів та зобов`язання відповідача повторно її розглянути вимогою про визнання протиправними дії як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права. Слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Відсутність документів на право вселення і проживання не може бути поставлена в провину позивачу, який разом із членами своєї родини відкрито володіє і користується нею, сплачуючи всі відповідні витрати на її обслуговування з 2002 року та комунальні послуги, бо такі документи передаються після вселення житлово-експлуатаційній організації, яка і повинна забезпечити їх належне збереження. Таких документів відповідачем та заснованим ним КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР до суду не надано.

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 фактично була надана позивачу Черкаською філією «Укрземпроект» для використання як гуртожиток, статус якого не підтверджено, та яка без відповідних правових підстав рахується як службове приміщення за неіснуючою організацією, вказана квартира використовуватись у цьому статусі не може. Крім того, перебування даної квартири на обліку в якості службової, є неправомірним і таким, що порушує право позивача на приватизацію житла, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання відповідача виключити квартиру АДРЕСА_1 із числа службової з віднесенням її до державного житлового фонду.

Керуючись ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, третя особа: ДП «Черкаський Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про виключення квартири із числа службових, визнання основним квартиронаймачем задовольнити частково.

Зобов`язати виконавчий комітет Черкаської міської ради виключити квартиру АДРЕСА_1 із числа службових шляхом внесення змін до додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 22 від 26.01.1993, виключивши з нього відомості щодо віднесення до переліку службових квартир квартиру АДРЕСА_1 , з одночасним віднесенням даної квартири до державного житлового фонду.

Визнати ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 06.02.2020.

Головуючий