ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/814/20 Справа № 2-963/09 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року по справі за поданням головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петрова О.В. про звернення стягнення на майно боржника, яке незареєстроване у встановленому законом порядку, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петров О.В. (далі - Заводський ВДВС м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області) звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, яке незареєстроване у встановленому законом порядку.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" (далі - ТОВ "ФК "Позика"), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року та подання задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні подання, а питання прийняття рішення про звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, є формальною, а не змагальною, процедурою.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без задоволення подання Заводського ВДВС м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області суд першої інстанції виходив з того, що воно є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. У разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення (ст.50 Закону України "Про виконавче провадження").

Дана норма закону кореспондується із пунктом 10 статті 440 ЦПК України, яка передбачає, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно частини 1 статті 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержиснька від 23 жовтня 2009 року позовні вимоги АКІБ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно, що належить фізичній особі задоволені. Звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: магазин за адресою: АДРЕСА_1 , який є власністю фізичної особи ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як А.С. від 01 лютого 2008 року за реєстровим №385, яке складається з магазину літ.А-1 (цегла, загальна площа 222,4 кв.м), склад - Б-1 (шлакобетон загальна площа 22,6 кв.м), вбиральня - В-1 (дощаті), огорожа - 1,2, загальна площа предмета іпотеки складає 245,0 кв.м, для задоволення вимог АКІБ «УкрСиббанк» у розмірі 835 704,75 грн., в тому числі 747 500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 78 390,21 грн. - заборгованість за процентами; 9 814,54 грн. - пеня (а.с.39-40).

На виконання вказаного рішення 20 січня 2010 року було видано виконавчий лист (а.с.84).

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержиснька Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року було змінено стягувача ПАТ "УкрСиббан6к" на ТОВ "ФК "Фінактив" (а.с.70-71).

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержиснька Дніпропетровської області від 02 березня 2018 року усунено описку та зазначено стягувача ТОВ "ФК "Позика" (а.с.78).

Постановою Заводського ВДВС м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04 липня 2016 року відкрито виконавче провадження (а.с.85).

Постановою Заводського ВДВС м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 04 березня 2019 року замінено стягувача (а.с.87-88).

Колегія суддів наголошує на тому, що рішенням суду, яке набрало законної сили та яке перебуває на виконанні, було вирішено питання саме про звернення стягнення на заставлене майно, що належить фізичній особі та звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: магазин за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстав для задоволення подання та фактично повторного звернення стягнення на нерухоме майно колегія суддів не вбачає.

Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-224цс16: Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Колегія суддів звертає увагу, що з доданих до подання матеріалів не вбачається вчинення державним виконавцем повного обсягу виконавчих дій у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Також колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий лист було видано на підставі рішення про звернення стягнення на нерухоме майно, а у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про виконання рішення про стягнення коштів.

При цьому, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дійсно набрав чинності лише 01 січня 2013 року та не зобов`язував власників нерухомості право власності, на яке було зареєстровано у встановлений на той час законодавством спосіб, здійснювати повторну реєстрацію права власності у електронному реєстрі.

А тому, відсутність інформації в електронному реєстрі права власності боржника на спірне приміщення магазину не свідчить про те, що право власності не зареєстровано боржником в установленому законом порядку.

Доказів про те, що заявник звертався до КП «Бюро технічної інвентаризації» з приводу надання відомостей щодо реєстрації боржником права власності на спірне нерухоме майно до суду не надано. Отже, достеменних доказів з приводу того, що зазначене нерухоме майно не є належним чином зареєстрованим у встановленому законом порядку, до суду не надано.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.