Житомирський апеляційний суд
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/15397/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Із урахуванням заяви про уточнення предмета позову з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, просив: припинити право власності відповідача на 1/24 частину квартири АДРЕСА_1 , та передати відповідачу в якості компенсації вартості 1/24 частки у спільному майні 37 817 грн., внесених ним (позивачем) на депозит суду; визнати за ним (позивачем) право власності на 1/24 частину квартири АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовував тим, що разом із відповідачем є власником квартири АДРЕСА_1 . Його частка у квартирі становить 23/24, а відповідача - 1/24. Квартира є трикімнатною і відповідно до висновку експерта її поділ на окремі квартири з виділом часток сторін не є можливим. Відповідач своєю часткою квартири не цікавиться, участі в утриманні майна не приймає, проживає за іншою адресою та житлом забезпечений. Оскільки частка ОСОБА_2 у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, то припинення даної частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції відступив від принципу змагальності сторін та взяв на себе функції захисту прав відповідача. Визначивши істотність шкоди для відповідача, суд не врахував відсутність будь-яких заяв останнього із цього приводу. Окрім того, відповідач володіє іншим житлом на праві приватної власності, але цей факт у суді першої інстанції не доводився, оскільки заперечення відповідача щодо задоволення даного позову саме з підстав незабезпеченості його житлом відсутні. Вважає помилковим посилання суду на позицію Верховного Суду в постанові від 18 липня 2019 року, оскільки у тій справі відповідач заперечував проти задоволення позову і заявляв про завдання йому шкоди. У даній же справі заперечення відповідача відсутні.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заперечує проти долучення до справи доказу наявності у нього на праві власності іншого житла, оскільки такий не подавався до суду першої інстанції, а його подання залежало лише від позивача. Вважає, що дії представника позивача спрямовані на заволодіння квартирою його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки володіючи конфіденційною інформацією та використовуючи нездатність його матері ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а також перебування її тривалий час на стаціонарному лікуванні, представник позивача умисно вчиняє протизаконні дії, з приводу чого він звернувся із заявою про кримінальне правопорушення за ч.4 ст.190 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення 07 лютого 2020 року внесені до ЄРДР за №0000502.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Так, свідоцтвом про право власності на житло від 15 січня 1999 року НОМЕР_1 підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до договору дарування квартири від 17 серпня 2019 року ОСОБА_5 передала безоплатно у власність, а син ОСОБА_1 прийняв у власність 15/24 ід. частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.3-4). Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №13002. У договорі дарування зазначено, що ОСОБА_5 набула права власності на частину квартири, яка відчужується, у порядку реалізації права на безоплатну приватизацію житла та спадкування.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 , частка якого становить 15/24 частин, та ОСОБА_2 , частка якого становить 1/24 частину (а.с.18 та зворот).

ОСОБА_6 є власником 1/24 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 2019 року, про що зазначено у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18 зворот).

У висновку експерта від 03 вересня 2019 року №772/09-2019 за результатами проведення оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження зазначено, що дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 907 600 грн., у тому числі вартість 1/24 частини - 37 817 грн. (а.с.9 та зворот). У висновку також зазначено, що поділ трикімнатної квартири з виділом 23/24 та 1/24 частин не вбачається можливим.

Відповідно до частини першої ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За клопотанням представника позивача до матеріалів справи приєднано платіжне доручення, яким підтверджується внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду коштів у сумі 37 817 грн. (а.с.26-27). Отже, позивачем виконано умови частини другої ст.365 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до частин першої та третьої ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Додаючи до апеляційної скарги інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за якою ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частка у квартирі АДРЕСА_2 , представник позивача не надала доказів неможливості подання такої інформації до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї або позивача. Доводи апеляційної скарги про те, що даний доказ не подавався до суду першої інстанції через не заперечення відповідачем забезпеченості його житлом, не свідчать про наявність виключного випадку в розумінні положень ст. 367 ЦПК України.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що інше житло придатне для проживання.

Відступу від принципу змагальності цивільного судочинства не вбачається.

Отже, встановивши, що припинення права власності ОСОБА_2 на 1/24 частку спірної квартири завдасть істотної шкоди його інтересам та компенсація вартості є незначною, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні, а тому таке рішення залишається без змін відповідно до положень ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 13 квітня 2020 року.