Справа № 489/1675/20
Номер провадження 2/489/1628/20
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення

встановив

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником 3/4 частини житлового приміщення (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира). З вересня 2015 року у вищевказаній квартирі проживає відповідач, яка є колишньою дружиною позивача. Зазначає, що відповідач перешкоджає йому в доступі до квартири та не надає можливості увійти до помешкання, не сплачує за комунальні послуги. Звільняти квартиру самостійно відповідач відмовляється.

Відповідач направив до суду відзив, в якому зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем, залишилася проживати в його квартирі разом з їх спільними дітьми. Крім того, зазначає, що позивач потрапляв до квартири та з метою погіршення умов її з дітьми проживання пошкоджував внутрішньобудинкові та квартирні мережі водо - та газо - постачання. Вказує, що спільні діти перебувають на обліку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як такі, що зазнали психологічного насильства в сім`ї з боку батька ОСОБА_4 .

Третя особа направила до суду заяву, в якій зазначила, що йому на праві приватної власності належить 25 % квартири АДРЕСА_2 . Вимогу про виселення відповідача вважає протиправною, так як в зазначеній квартирі вона проживає з його дозволу, як співвласника, який на підставі ст. ст. 317, 382, 383 Цивільного кодексу України має право розпоряджатися нерухомим майном та використовувати помешкання для власного проживання або проживання інших осіб.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав.

Відповідач та третя особа заперечували проти задоволення вимог.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2005, квартира належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 (1/2 частина) та ОСОБА_4 (1/2 частина).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2015 ОСОБА_4 отримав 1/2 частину спадкового майна, яке складається з 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Іншу частину успадкував третя особа ОСОБА_3 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 20.05.2015, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності 1/4 частина квартири (отримана у спадок).

Відповідно до Акту про проживання без реєстрації від 03.03.2020, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтвердили сусіди: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до копії претензії від 03.03.2020, відповідачу було запропоновано протягом десяти днів звільнити квартиру.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами той факт, що відповідач вселилась до квартири на законних підставах, як член сім`ї позивача і з його дозволу. Згодом шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, і відповідач на сьогоднішній день не є членом сім`ї позивача.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що квартира перебуває у спільній частковій власності позивача і третьої особи, порядок користування квартирою не встановлювався.

Враховуючи те, що відповідач вселилась до квартири на законних підставах, порядок користування квартирою не встановлювався, то позивач може захищати своє право звертаючись з позовом про усунення перешкод шляхом виселення відповідача за наявності згоди на таке виселення іншого співвласника. Третя особа, як співвласник квартири надав згоду на продовження проживання відповідача у квартирі, тому підстави для усунення перешкод шляхом виселення відсутні.

Позивач, вказуючи, що відповідач перешкоджає йому у можливості потрапити до квартири може звернутись до суду з позовом про вселення.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 259, 264,265 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити в повному обсязі.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.08.2020.

Суддя В. В. Кокорєв