Справа № 462/1095/19 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/2205/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

Тістик М.В. - представника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 17 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача 16 797 грн. 71 коп. заборгованості по орендній платі та 102 378 грн. 32 коп. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що між сторонами даного спору 22.12.2015 року було укладено договір оренди нерухомого майна, термін дії якого закінчився 23.04.2016 року. Рішенням суду від 27.03.2017 року ОСОБА_1 зобов`язано повернути орендареві нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 , однак боржником об`єкт оренди було повернуто лише 19.12.2018 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість по орендній платі у сумі 16 797 грн. 71 коп., а також неустойка за користування об`єктом оренди за час прострочення у сумі 102 378 грн. 32 коп. (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 16 797 гривень 71 копійку заборгованості по орендній платі та 16 797 гривень 71 копійку неустойки, а також 1 921 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено(а.с. 38-39).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення „в частині зменшення відповідачу суми неустойки до 16797,71 грн. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 44-46).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в порядку, що передбачений частиною 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є заборгованість відповідача по орендній платі у сумі 16 797 грн. 71 коп., а також неустойка за користування об`єктом оренди за час прострочення у сумі 102 378 грн. 32 коп.: ці позовні вимоги є взаємопов`язаними та позивачем обґрунтовуються однією Довідкою від 28.01.2019 року про заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.01.2019 року на загальну суму 119 176 грн. 03 коп. (а.с. 6).

Як стверджується самим позивачем, строк дії договору оренди закінчився 24 серпня 2016 року.

Як вбачається з вище згаданої Довідки, орендна плата відповідачу нараховувалася по 24 серпня 2016 року включно. При цьому станом на кінець липня 2016 року борг відповідача по орендній платі становив 2 418 грн. 94 коп. і за 24 дні серпня 2016 року відповідачу було нараховано 1 625 грн. 87 коп. орендної плати, що разом становить 4 044 грн. 81 коп. (2 418 грн. 94 коп. + 1 625 грн. 87 коп.), однак аж ніяк не 16 797 грн. 71 коп., які є предметом позовних вимог (а.с. 6).

В ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції представнику позивача було роз`яснено положення пунктів 3 та 4 частини 5 статті 12 ЦПК України (якими встановлено, що суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом) та запропоновано подати до суду додатковий розрахунок позовної вимоги у розмірі 16 797 грн. 71 коп., у зв`язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву (а.с. 70).

05 грудня 2019 року представником позивача були поданими до суду Додаткові пояснення щодо порядку та способу розрахунку сум орендної плати та неустойки, однак без урахування того факту, що частину розрахованих сум орендної плати та неустойки відповідачем було оплачено, що і відображено у графі «Оплачено» у вище згаданій Довідці від 28.01.2019 року (а.с. 72-73).

В судовому засіданні представник позивача погодилась з висновками суду про те, що заявлені позовні вимоги повинні враховувати проведені відповідачем протягом періоду квітня 2016 року вересня 2017 року оплати (як це відображено у графі «Оплачено» у Довідці позивача від 28.01.2019 року) і представнику позивача повторно було запропоновано подати до суду додатковий розрахунок позовної вимоги у розмірі 16 797 грн. 71 коп., у зв`язку з чим в судовому засіданні знову було оголошено перерву (а.с. 77-78).

28 грудня 2019 року представником позивача знову були поданими до суду Додаткові пояснення, згідно яких загальна заборгованість відповідача по орендній платі становить 16 797 грн. 71 коп. і складається з нарахувань орендної плати за 9-ть місяців (з грудня 2015 року по серпень 2016 року; а.с. 83-84). В той же час, згідно Довідки позивача від 28.01.2019 року (якою ним обґрунтовано позовні вимоги), в цей же період відповідачем сплачувались відповідні кошти (іноді у розмірі більшому, ніж нарахована за певний місяць орендна плата), однак ця обставина повторно не знайшла свого відображення у Додаткових поясненнях позивача.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем відповідними розрахунками не доведено наявність у відповідача заборгованості по орендній платі у розмірі 16 797 грн. 71 коп., які і є одним з предметів позовних вимог, який знаходиться у взаємозв`язку з іншим предметом позовних вимог неустойкою. А за відсутності відповідних розрахунків, які б доводили правильність нарахування позивачем заборгованості по орендній платі, не видається можливим перевірити обґрунтованість позовних вимог і в цілому.

В той же час, відповідач рішення суду про стягнення з нього заборгованості по орендній платі та неустойки, а також судових витрат, не оскаржував, з чого можна зробити висновок про те, що він погодився з загальним розміром заборгованості присудженим до стягнення з нього в користь позивача.

За вище наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 17 травня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 січня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.