Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Горбунової Л.С., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ЦГЗК» про стягнення вихідної допомоги в сумі 2554,67 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 21.05.2011 по 18.02.2013 у розмірі 59471,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 11.06.1997 по 20.05.2011 працював на підприємстві відповідача. 20.05.2011 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У 2019 році їй стало відомо, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки позивач пропрацював на підприємстві відповідача більше 14 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені, в зв`язку з чим він звернувся з позовом до суду.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13 січня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що нормами Галузевої угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки було передбачено виплату працівникові при виході на пенсію за рахунок коштів підприємства одноразової допомоги у порядку, передбаченому колективним договором, однак нормами Колективного договору ВАТ «ЦГЗК», що діяв на час звільнення позивача, визначений порядок проведення такої допомоги за умови досягнення певного віку, і оскільки позивач на час звільнення не досяг цього віку, законних підстав для виплати вихідної допомоги не було. Крім того, просив суд врахувати принципи співмірності під час винесення рішення у справі стосовно суми середнього заробітку. Послався на те, що у випадку задоволення позову, необхідно визначити суму середнього заробітку та вихідної допомоги з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Позивач працював на підприємстві відповідача в період з 11.06.1997 по 20.05.2011 на різних посадах: підземним дробильником дробильної фабрики, дробильником дробильної фабрики, і був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ № 630-к від 20.05.2011, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки (а.с. 9-11).

У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за травень 2011 року ОСОБА_1 при звільненні з підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с. 23).

Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за № 1119 від 12.11.2019, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 2554,67 грн. (а.с. 21).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно п.7.10 Колективного договору на 2011-2012 роки ВАТ «ЦГЗК» встановлено зобов`язання підприємства відповідача виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві, зокрема від 7,5 до 15 років - одну середньомісячну заробітну плату працівника.

Галузевою Угодою, визначено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди (п.1.13).

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача, сторона власника за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах, передбачених колективним договором, зобов`язана виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше, зокрема при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати (а.с. 15-17).

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено судом ОСОБА_1 безперервно відпрацював на підприємстві відповідача 13 років 11 місяців та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Таким чином суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі однієї середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивач була звільнена з підприємства відповідача 20.05.2011, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці - березень та квітень 2011 року року і в ці місяці середньомісячна заробітна плата позивача складала 2554,67 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі ізастосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

При цьому суд виходить з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за частковий термін, заявлений позивачем, а саме в період з 21 травня 2011 року по 18 лютого 2013 року в сумі 59471,10 грн. відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який суд вважає належно обґрунтованим.

Згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 2554 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) гривень 67 коп., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 59471 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят одна) гривня 10 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», , юридична адреса: 50066, м. Кривий Ріг.

Повне рішення складено та підписано 13 січня 2020 року.

Суддя: О. В. Колочко