Єдиний унікальний номер судової справи 2-2557/2010
Номер провадження 22-ц/812/2112/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Корабельним районним судом міста Миколаєва 24 жовтня 2019 року, під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщені цього ж суду, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал»), в порядку цивільного судочинства, звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

В своїй заяві ТОВ «Вердикт Капітал» зазначало, що заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2010 року у цивільній справі №2-2557/2010 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»). Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 03 квітня 2007 року в сумі 148 016 грн. 58 коп., що еквівалентно 18 674.11 доларів США.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

В свою чергу, 09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №951/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03 квітня 2007 року.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Вердикт Капітал» просило замінити стягувача у справі ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі №2-2557/2010 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до відповідача, яким є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 жовтня 2019 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.

Замінено вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №2-2557/2010 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до відповідача, яким є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №0.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просила ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ТОВ «Вердикт Капітал» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до заяви ТОВ «Вердикт Капітал» не надало письмових доказів які б належним чином підтверджували відступлення права вимоги за спірним договором на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Окрім того, в порушення вимог процесуального законодавства заяву розглянути без повідомлення учасників справи, та сторони не отримували для ознайомлення заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

З матеріалів цивільної справи №2-2557/2010 убачається, що заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , як позичальника, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як поручителів, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2007 року в сумі 148 016 грн. 58 коп., що дорівнює 18 674.11 доларів США, з яких: 128 087 грн. 74 коп. сума заборгованості за основним та простроченим кредитом, 16 211 грн. 82 коп. сума заборгованості за строковими та простроченими відсотками за користування кредитом, 3 717 грн. 02 коп. сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 480 грн. 16 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.45-46).

31 січня 2011 року представника ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до районного суду із заявою про видачу копії судового рішення та виконавчих листів (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.48).

На виконання вищевказаного заочного рішення 11 березня 2011 року Корабельним районним судом міста Миколаєва видано виконавчі листи окремо по кожному боржнику (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.75,115,149), які були спрямовані на виконання до державної виконавчої служби.

23 червня 2012 року виконавчий лист, виданий відносно боржника ОСОБА_1 було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; 29 грудня 2012 року виконавчий лист, виданий відносно боржника ОСОБА_3 повернуто стягувачеві на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; 11 липня 2014 року виконавчий лист, виданий відносно боржника ОСОБА_2 повернуто на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.113-114,73-74,148-149).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким новий кредитор набув права вимоги, в тому числі, за кредитним договором №0 від 03 квітня 2007 року (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.102-112).

Ухвалами Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2016 року поновлено пропущений строк пред`явлення виконавчих листів, виданих окремо по кожному боржнику, до виконання. Видано дублікати виконавчих листів, які були видані по кожному боржнику окремо, та замінено стягувача ПАТ УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.84-85,121-122,156-157).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2016 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони, видачу дубліката виконавчого листата та по поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 11 березня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 кредитного боргу (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.197-199).

У жовтні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» подало до районного суду заяву про заміну сторони у справі.

На підтвердження права вимоги за кредитним договором №0 заявником до заяви додано:

- копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та «ПАТ «Дельта Банк» (матеріали №6/488/230/19 а.с.17-54);

- копію договору №951/К купівлі-продажу майнових прав, укладеного 09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» та копію витягу з Додатку №1 до цього договору, відповідно до якого, останнє, зокрема, отримало право вимоги за кредитним договором №0 від 03 квітня 2007 року та договором застави транспортного засобу від цієї ж дати (матеріли №6/488/230/19 а.с.10-12,13-16).

24 жовтня 2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва постановив оскаржувану ухвалу, якою замінив вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до відповідача, яким є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили, їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Проте повністю погодитися з таким висновком неможливо, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Положення ст.12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Оскільки, виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, №60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі «Soering проти Сполученого королівства», де зазначалося, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції (право на справедливий суд).

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами та виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст.ст.512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником у зобов`язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст.442 ЦПК України.

Так, за пунктами 3-5 названої статі, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд не може ігнорувати покладений на нього цивільно-процесуальним законом обов`язок повідомляти сторони про розгляд справи, бо інше, було б істотним порушенням права особи на її особисту участь у судових засіданнях, де розглядається питання щодо неї, її прав та інтересів; де вона може подати докази та брати участь у їх дослідженні; ставити питання іншим учасникам справи.

Процес заміни не носить автоматичний характер, а передбачає розгляд питання судом за можливості участі сторін у його вирішенні, про що їх суд зобов`язаний попередити.

Матеріали справи, сформовані за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, не містять доказів отримання боржником ОСОБА_1 чи іншими учасниками справи повідомлення про розгляд заяви ТОВ «Вердикт Капітал», що позбавило боржника ОСОБА_1 можливості належним чином реалізувати свої права щодо надання доказів та заявлення клопотань по суті справи, а інших осіб - надати відзиви щодо вирішення даної заяви.

Більше того, районний суд взагалі недотримався встановленого процесуального порядку та не надсилав жодного повідомлення учасникам справи про розгляд вищевказаної заяви, порушивши таким чином їх права.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Крім того, у п.26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного сповіщення є обґрунтованими, а районним судом порушено порядок, встановлений для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на те, що заява про заміну сторони її правонаступником розглядається з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб, а боржник ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи, на що посилається в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу районного суду скасувати, і передати справу для продовження її розгляду.

При скасуванні оскаржуваної ухвали суду з вищезазначених підстав, колегія суддів вважає недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду суду при повторному розгляді питання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» районним судом не встановлено коло учасників справи, а апеляційний суд під час перегляду судового рішення таким правом не наділений, оскільки позбавлений можливості залучити до участі у справі належних заінтересованих осіб.

Зокрема, згідно заочного рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2010 року слідує, що на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 з трьох відповідачів, а саме з: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З матеріалів цивільної справи №2-2557/2010 року вбачається, що у липні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» зверталося до районного суду із трьома окремими заявами про заміну сторони її правонаступником, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів відносно кожного із боржників, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (цивільна справа №2-2557/2010 а.с.52-56,88-92,126-180).

За наслідками розгляду вказаних заяв районним судом 01 серпня 2016 року постановлено три ухвали, одна з яких, стосовно боржника ОСОБА_1 , скасована ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року (цивільна справа №2-557/2010 а.с.197-199). Між тим, вказані обставини залишено районним судом поза увагою.

До того ж, районним судом також не враховано, що у витягу з Додатка №1 до договору №951/К купівлі-продажу майнових прав, укладеного 09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», позичальником/боржником зазначено лише ОСОБА_1 , а відомості щодо інших боржників/поручителів взагалі не зазначені.

Отже, продовжуючи розгляд даної справи, районному суду слід усунути наведені недоліки та в залежності від встановленого прийняти рішення відповідно до закону.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 жовтня 2019 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 23 грудня 2020 року