ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/980/20Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/747/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 31002000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року, постановлене суддею Малярчуком В.В. у цивільній справі № 606/980/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на розгляді Теребовлянського районного суду перебуває також справа за її позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. У зв`язку з тим, що вона повністю опікується інтересами, потребами дитини та займається її вихованням, а відповідач участі в забезпеченні доньки не бере, просила стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1 500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 травня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. в дохід держави. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 1 500 грн., вважаючи його в цій частині незаконним, прийнятим без з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 900 грн. в місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, що полягає в не ухваленні судом заочного рішення за наявності відповідних підстав, оскільки він з об`єктивних причин, пов`язаних з проходженням лікування, жодного разу не з`явився в судове засідання, не подавав відзиву та доказів на підтвердження свого стану здоров`я та важкого матеріального становища, що має суттєве значення для розгляду даної справи та позбавило його на перегляд заочного рішення судом, яким воно було прийнято.

Зазначає, що 24.03.2020 року потрапив у ДТП, в наслідок чого отримав тілесні ушкодження та з 24.03.2020 року по 19.06.2020 року знаходився на лікуванні у Скалатській комунальній районній лікарні Скалатської міської ради, що підтверджується довідкою медичної установи від 19.06.2020 року. На даний час продовжує лікування, через отримані травми має проблеми з зором, відповідно заробляти кошти не має можливості, також є інвалідом 3 групи.

На думку апелянта, визначений судом розмір стягуваних аліментів в сумі 1 500 грн. для нього є надмірним та поставить його у вкрай важке матеріальне становище.

У своєму відзиві ОСОБА_2 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи судове рішення законним та ухваленим у відповідності до норм права. Зазначає, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву у даній справі, подавши лише заяви про відкладення розгляду справи.

Зауважує, що на даний час дитині виповнилося 4 роки, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 01.07.2020 року становить 1 859 грн., 50% від якого складає суму 929 грн 50 коп. У зв`язку з цим, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає безпідставною вимогу відповідача щодо визначення судом щомісячної суми аліментів у розмірі 900 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с. 4).

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 (а.с. 5).

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Беручи до уваги те, що причинами неявки відповідача в судові засідання були перебування його на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях після ДТП і на дату прийняття рішення у даній справи відповідач ОСОБА_1 продовжував амбулаторне лікування, колегія суддів вважає за необхідне дослідити долучені ним до апеляційної скарги докази на підтвердження наявності обставин, що можуть вплинути на прийняття рішення у справі.

У зв`язку з цим, в ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що 24.03.2020 року ОСОБА_1 потрапив у ДТП, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та з 24.03.2020 року до 19.06.2020 року знаходився на лікуванні у Скалатській комунальній районній лікарні Скалатської міської ради, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 04664 та довідками медичної установи від 13.05.2020 року, від 19.06.2020 року (а.с. 17, 37-38, 42-44).

ОСОБА_1 на даний час продовжує лікування, через отримані в ДТП травми має проблеми із зором, також є інвалідом 3 групи загального захворювання, що стверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 100 Збаразької міжрай МСЕК від 23.01.2020 року та відповідним висновком МСЕК (а.с. 39-41) .

З витягу з ЄРДР від 26.06.2020 року вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 отримав, будучи пасажиром автомобіля VOLKSWAGEN Passat, яким керував ОСОБА_5 (а.с. 36).

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2020 рік з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 1 779 грн., з 1 липня 1 859 грн., з 1 грудня 1 921 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із передбаченого законом обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та не ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, як таки, що відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини й зроблений на підставі наявних у справі доказів.

Так, встановивши, що малолітня донька сторін у справі проживає з матір`ю, а докази здійснення батьком дитини належного утримання в матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, що з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання доньки, а відтак наявні правові підстави для стягнення аліментів.

Також, з урахуванням відповідної заяви одержувача аліментів, повністю узгоджуються з положеннями ст. 184 СК України висновки суду про присудження аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та не постановлення заочного рішення не приймаються до уваги та відхиляються колегією суддів, оскільки, сукупність обставин, за яких судом може бути прийнято заочне рішення визначена ч. 1 ст. 280 ЦПК України, до переліку яких входить, у тому числі, неявка відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини (п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК) та відсутнсть з боку позивача заперечень відносно заочного розгляду справи (п. 4 ч. 1 ст.280 ЦПК). З урахуванням того, що відповідачем повідомлялася причина неявки в судове засідання, у якому було прийнято рішення, а позивач не скористалася наданим їй законом правом на участь у справі, у зв`язку з чим суд був позбавлений з`ясувати її думку щодо можливості заочного розгляду справи й відповідна думка нею не висловлювалася при зверненні з даною позовною заявою, суд першої інстанції був позбавлений на заочний розгляд даної справи й постановлення заочного рішення. Крім цього, навіть якби така обставина й мала місце, то у будь-якому випадку вона не є підставою для скасування рішення, так як не передбачена у переліку таких підстав (який є вичерпним), що їх містить ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Що ж стосується доводів скарги про можливість сплати апелянтом аліментів у розмірі лише 900 грн. щомісячно, то не зважаючи на встановлений ЗУ Про державний бюджет з 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років в сумі 1 779 грн., а з 1 липня 2020 року 1 859 грн., колегія суддів вважає що сума аліментів, яку готовий платити відповідач, не може забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а сама по собі відсутність фінансової можливості не може бути підставою для звільнення батьків від виконання такого обов`язку.

Відхиляє колегія суддів і доводи апелянта в частині, що наявність у нього інвалідності 3-ї групи загального захворювання, встановленої на строк до 01.02.2023 року може вплинути на розмір визначених судом першої інстанції до сплати аліментів, оскільки висновок про умови праці (а.с. 41) передбачає лише протипоказання відповідачу важкої фізичної праці, а не будь-якої праці взагалі, що не позбавляє його працевлаштування з метою отримання доходів для виконання батьківського обов`язку з утримання малолітньої дитини. Крім цього, у виписці з медичної карти стаціонарного хворого від 16.04.2020 року (а.с. 38) наявні відомості щодо місця роботи відповідача на посаді зав. складом ПП Тернотермоплит, однак до апеляційної скарги ним не долучено будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів, які б свідчили про відсутність у нього будь-яких доходів з відповідного джерела доходів чи інших джерел на час звернення з апеляційною скаргою, розмір яких також згідно вимог закону впливає на суму визначених судом аліментів.

Не приймає колегія суддів до уваги й копію розписки відповідача щодо отримання ним позики в брата у розмірі 100 000 грн. для лікування (а.с. 35), як доказ неспроможності сплачувати ним аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки кінцевою датою повернення вказаної суми є 01.01.2025 року, в той час закон вимагає від батьків регулярного щомісячного виконання свого обов`язку зі сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Крім цього, з урахуванням доданого до апеляційної скарги витягу з реєстру досудових розслідувань від 25.03.2020 року (а.с. 36), вбачається, що тілесні ушкодження при ДТП, на лікування яких відповідачем ніби-то позичалися кошти у брата, ОСОБА_1 отримав, будучи пасажиром транспортного засобу, в якому він перебував у момент ДТП, що не позбавляє його права на відшкодування матеріальних витрат на лікування та моральної шкоди особами, на яких такий обов`язок покладено згідно закону, а факт долучення ним до апеляційної скарги відповідних чеків на придбання ліків та квитанцій про проведення відповідних обстежень дає суду підстави вважати, що саме з вказаною метою такі документи ним і зберігаються.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Враховуючи категорію даної справи, яка є малозначною, постанова апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 21 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді