Постанова

Іменем України

13 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 754/9980/13

провадження № 61-47641св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року в складі судді Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що з вини відповідачів як мешканців квартири АДРЕСА_1 позивачу заподіяна матеріальна шкода внаслідок систематичного залиття ними з 2002 року до 2012 року квартири, в якій він мешкає разом із сім`єю.

Вказував, що завдана йому майнова шкода становить 45 000 грн. Зазначав, що неправомірними діями відповідачів йому також заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює у 5 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 завдану матеріальну та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва 16 грудня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30 313 грн заподіяної йому матеріальної шкоди та

5 000 грн моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 353,15 грн судового збору та 4 900 грн витрат за проведення судової експертизи.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва 16 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 05 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_3

у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року касаційне провадження у даній справі закрито.

Короткий зміст заяви про внесення виправлень у виконавчі листи та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про внесення виправлень у виконавчі листи та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року.

Заява мотивована тим, що після набрання законної сили рішенням суду на його виконання видано виконавчі листи, які були направлені до виконавчої служби, проте державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з тим, що у зазначених виконавчих документах відсутні ідентифікаційні номери боржників. Крім того, строк на пред`явлення до виконання виконавчих листів було пропущено з поважних причин, зокрема справа тривалий час перебувала на розгляді у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: внести виправлення у виконавчі листи № 2-3802/2013, видані Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 16 грудня 2013 року, зазначивши ідентифікаційний номер ОСОБА_2 - НОМЕР_1 , ОСОБА_3 - НОМЕР_2 , ОСОБА_4 - НОМЕР_3 ; поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів

№ 2-3802/2013.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Внесено виправлення у виконавчі листи № 2-3802/2013, видані Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 16 грудня

2013 року, зазначивши ідентифікаційний номер ОСОБА_2 - НОМЕР_1 , ОСОБА_3 - НОМЕР_2 , ОСОБА_4 - НОМЕР_3 .

Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 2-3802/2013 на виконання рішення Деснянського районного суду містка Києва від 16 грудня 2013 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання з об`єктивних причин, які є поважними, тому існують законні підстави для поновлення пропущеного строку.

Так, судом проведено перевірку дати отримання позивачем виконавчих листів, оглянуто журнали обліку виконавчих документів, виданих судом по цивільним (адміністративним) справам за період часу з 2013 до 2015 роки та встановлено, що запис про отримання ОСОБА_1 спірних виконавчих листів відсутній.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що особа, яка подала апеляційну скаргу, приймала участь у справі, була належним чином повідомлена про судове засідання, в якому була постановлена оскаржувана ухвала місцевого суду (27 липня 2017 року), приймала участь у попередніх до цієї дати судових засіданнях та висловила свою позицію щодо заявлених вимог, про обставини непереборної сили, які б перешкоджали скаржнику звернутись з апеляційною скаргою раніше, апеляційному суду не повідомлено, з дня складання оскаржуваної ухвали місцевого суду до дня звернення до суду з апеляційною скаргою (09 листопада 2018 року) пройшло більше одного року, тому наявні правові підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків,

що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тому апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин частину другу

статті 358 ЦПК України.

Разом з тим, частина друга статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали місцевого суду від 27 липня 2017 року) передбачала право особи, яка оскаржує ухвалу місцевого суду, на подачу апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, тому апеляційний суд помилково відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Крім того, необхідно умовою для застосування частини другої статті 358 ЦПК України є встановлення часу складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, проте апеляційним судом не встановлено, коли було складено текст ухвали суду першої інстанції.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

01 липня 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва

від 27 липня 2017 року внесено виправлення у виконавчі листи

№ 2-3802/2013, видані Деснянським районним судом міста Києва на виконання рішення суду від 16 грудня 2013 року, зазначивши ідентифікаційний номер ОСОБА_2 - НОМЕР_1 , ОСОБА_3 - НОМЕР_2 , ОСОБА_4 - НОМЕР_3 . Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів

№ 2-3802/2013 на виконання рішення Деснянського районного суду містка Києва від 16 грудня 2013 року.

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції) апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Згідно зі статтею статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 подана 09 листопада 2018 року, то апеляційний суд вірно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла

з 15 грудня 2017 року.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд правильно виходив із того, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки відповідно до положень частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Установивши, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про судове засідання, в якому була постановлена оскаржувана ухвала місцевого суду

(27 липня 2017 року), приймав участь у попередніх до цієї дати судових засіданнях та висловив свою позицію щодо заявлених вимог, про обставини непереборної сили, які б перешкоджали йому звернутись з апеляційною скаргою раніше апеляційному суду не повідомив, з дня складання оскаржуваної ухвали місцевого суду пройшло більше одного року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з підстав, визначених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд обґрунтованого керувався положеннями частини другої статті 358 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу було подано після спливу одного року з дня складення повного тексту оскарженого судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_3 07 вересня 2017 року звертався до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва

від 27 липня 2017 року (том 4 а. с. 68-71), проте ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2017 року вказану апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику (том 4 а. с. 82).

Отже, з 07 вересня 2017 року ОСОБА_3 не міг не знати про існування ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року, повний текст якої знаходиться у матеріалах справи (том 4 а. с. 34-36), проте до суду з апеляційною скаргою, за результатом розгляду якої було постановлено ухвалу Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, звернувся 09 листопада 2018 року (том 4 а. с. 176-179).

В зв`язку з вищевикладеним, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про невстановлення судом часу складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи спростовуються вищевказаними обставинами та не є достатніми для скасування ухвали апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко