Справа № 487/5828/15-ц
Провадження № 22ц/812/1467/20 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В.В
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Коломієць В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменко В.В. в місті Миколаєві о 9 годині 00 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 21 958 грн. 73 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним 23 травня 2008 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» у встановлені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та простроченої кредитної заборгованості, а також пені і штрафних санкцій.

Заочним рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 958 грн. 73 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

У липні 2019 року відповідач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, а заочне рішення скасоване.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, а доводи позивача необґрунтованими посилаючись на те, що не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та не підписував їх. Також просив застосувати позовну давність.

Також надав письмові пояснення аналогічного змісту.

У відповіді на відзив позивач АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до пункту 2 розділу Загальні положення Статуту АТ КБ «Приватбанк», заперечував проти відзиву відповідача, наполягав на правомірності позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаїва від 22 травня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що усі умови кредитування були узгоджені сторонами у письмовій формі, оскільки вони не підписані та не визнаються відповідачем.

Зазначав, що у зв`язку з мінливим характером Правил надання банківських послуг у Приватбанку їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, є незаконним та необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується наданими банком випискою з карткового рахунку, яка є первинним документом, а також підписаною позичальником анкетою-заявою, в якій він висловив згоду на укладення договору та з Умовами та правилами надання банківських послуг, та зобов`язався самостійно знайомитись з їх умовами на сайті позивача.

Зазначав, що позивач користувався кредитними коштами та здійснював їх погашення, що свідчить про згоду відповідача з формою договору та його умовами. А тому, на думку банку, наявні підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів позивача щодо укладення договору приєднання, звертав увагу суду, що розрахунок заборгованості здійснено за декількома платіжними картками, строк дії деяких з них закінчився до пред`явлення банком цього позову, та на сплив позовної давності.

Наголошував, що ним підписано тільки анкету-заяву, яка не містить будь-яких відомостей щодо умов кредитування у тому числі щодо відповідальності у вигляді неустойки.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 13 серпня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2008 року ОСОБА_1 підписана анкети-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», з отриманням для використання кредитного ліміту коштів та зі сплатою за їх користування сум у відповідності до Умов та правил кредитування, які розміщені на сайті банку. Розмір кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій, строк дії договору у заявах відсутні (а.с.7, 132).

В той же час, за випискою з карткового рахунку слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківських платіжних карток постійно змінювався. Так 23 травня 2008 року кредитний ліміт коштів було встановлено в розмірі 250,00 грн., потім його розмір збільшено станом на 31 січня 2011 року до 350 грн., станом на 28 травня 2011 року до 450 грн., станом на 12 липня 2011 року до 550,00 грн., станом на 18 серпня 2011 року до 8 000 грн. Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами до квітня 2012 року (а.с.212).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані. Крім того банком додано до матеріалів справи Умови і правила надання банківських послуг, затверджених наказом №906 СП 2020-256 від 6 березня 2010 року на виконання наказу № СП-2009-984 від 11 грудня 2009 року, які були розроблені після оформлення анкети заяви позивачем у травні 2008 року (а.с.8-13, 106-126).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-13, 106-126), та які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час пропозиції щодо кредитування.

Незважаючи на такі обставини, банком станом на 30 червня 2015 року, на дату після закінчення строку дії договору (платіжної картки), розрахована заборгованість відповідача на загальну суму, яка на його думку склала 21 958 грн. 73 коп., з яких 7997грн. 58 коп. заборгованість за кредитом, 9 480 грн. 05 коп. по процентам за користування кредитом, 2 959 грн. 26 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання та комісія, 500,00 грн. фіксована частину штрафу та 1 021 грн. 84 коп. процентна складова штрафу.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Строк дії картки закінчився у квітні 2012 року (а.с.212).

Таким чином, поміж іншого, позивачем неправомірно нараховано складові заборгованості після закінчення строку дії платіжної картки.

З розрахунку (а.с.4-6) вбачається, що заборгованість розрахована із урахуванням процентів за користування кредитом у щомісячному розмірі 3%, пені та комісії, незважаючи на те, що у заяві позичальника від 23 травня 2008 року відсоткова ставка не зазначена, а застосування пені, комісії та штрафів не передбачено.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, за користування кредитними коштами, пені, штрафів та комісії, яку позивач хоча і не розраховує в розрахунку, але зазначає про її погашення та відраховує згідно виписки з карткового рахунку, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів за користування кредитом, а також пені та комісії, і штрафу, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Одночасно судом не було взято до уваги, що у відповідності до наданої банком виписки з карткового рахунку за усіма виданими позичальнику платіжними картками, вбачається, що відповідачем було використано 12 560,00 грн. кредитних коштів, на погашення яких внесено 10 967 грн. 33 коп.

За такого не сплаченими залишися кошти за тілом кредиту в загальному розмірі 1592 грн.67 коп.

Таким чином заборгованість позичальника за тілом кредиту перед кредитором за анкетою-заявою підписаною ним 23 травня 2008 року становить лише 1 592 грн. 67 коп., що підтверджено наданим банком розрахунком та виписками з карткового рахунку.

Між тим, позичальником подана заява про застосування позовної давності до пред`явлених банком вимог.

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як встановлено колегією суддів строк дії картки закінчився у квітні 2012 року (а.с.212).

Враховуючи те, що з позовом банк звернувся 28 липня 2015 року, направив його поштою 10 липня 2015 року, тобто через 3 роки 3 місяця, після закінчення строку повного погашення кредиту, який відповідає останньому дню місяця дії картки (квітень 2012року), то він звернувся до суду з пропуском позовної давності.

Доказів продовження дії платіжної картки відповідача позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок про те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту, про застосування якого просив відповідач.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині правових підстав для відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом слід змінити з підстав передбачених пунктами 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат за статтею 141 ЦПК України не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині залишити рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

В.В. Коломієць