Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/1991/19

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі :

головуючої судді - Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1972 року. Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу ними було закінчено будівництво та здано в експлуатацію житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 . Вказує, що оскільки відповідно до ст. 60 СК України, вказане майно набуто в період шлюбу, то воно перебуває у правовому режимі спільного сумісного майна подружжя, та відповідно до ст. 70 ч.1 СК України їх частки є рівними. Згоди між сторонами про добровільний поділ майна не досягнуто. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала уточнені позовні вимоги посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково суду пояснила, що після реєстрації шлюбу з відповідачем, вони почали будувати будинок на земельній ділянці, яка була надана позивачу за рішенням селищної ради. На вказаній земельній ділянці у 1980 році було розпочато будівництво житлового будинку, який було закінчено будівництвом у 1987 році. За період будівництва будинку всі кошти які вони отримували з чоловіком вкладали в будівництво спільного будинку. Крім того на будівництво будинку також надавали кошти її батьки. Після закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію, відповідач оформив право власності на даний будинок. Починаючи з 1987 року вони спільно проживали у вказаному будинку з відповідачем та дітьми. У 2012 році відповідач покинув сім`ю та виїхав на проживання до Вінницької області та до смт. Чаплинка не повертався. Просила суд позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1972 року до 12 листопада 2018 року, згідно рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.11.2018 року про розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до паспорту на забудову присадибної ділянки в сільському населеному пункті, який зареєстровано у виконавчому комітеті Чаплинської районної ради народних депутатів за №42 від 29.12.1980 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до типового проекту №184-24-12 з терміном початку будівництва 24.09.1980 року та термін закінчення будівництва 24.09.1983 року.

З акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських прибудов індивідуального забудовника ОСОБА_2 від 10.06.1987 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чаплинської селищної ради №100/7 від 15.07.1987 року комісією у складі голови виконавчого комітету Чаплинської селищної ради, головного санітарного лікаря, начальника ППЧ-18 та районного архітектора встановлено, що в присутності забудовника ОСОБА_2 оглянуто житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в та прийнято рішення рахувати його прийнятим в експлуатацію. Підставою для будівництва слугував будівельний паспорт виданий ОСОБА_2 , відповідно до рішення виконкому Чаплинської районної ради народних депутатів за №97/12 від 24.09.1980 року, будівництво розпочато в жовтні 1980 року, а закінчено в червні 1987 року. Площа земельної ділянки складає 900 кв.м., на ділянці збудований одноповерховий будинок.

Як вбачається із інвентарної справи №2438/1 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в, власником житлового будинку, відповідно до свідоцтва про приватної власності на житловий будинок від 20.11.1987 року є ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про приватної власності на житловий будинок від 20.11.1987 року, виданого виконавчим комітетом народних депутатів Чаплинської селищної ради Херсонської області на підставі рішення виконкому Чаплинської селищної ради №171/11 від 18.11.1987 року, будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Чаплинської селищної ради Херсонської області №103 від 17.06.1993 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 в ОСОБА_2 .

З копії технічного паспорту слідує, що власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в є ОСОБА_2 ..

Відповідно до звіту про оцінку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в, ринкова вартість об`єкта оцінки складає 157820 грн.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 КпШС України, (чинного на час початку будівництва спірного будинку та реєстрації шлюбу між сторонами) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Також аналогічне правове положення закріплене в ст. ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Статтею 50 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При розгляді справ про поділ майна подружжя слід мати на увазі, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: а) час набуття такого майна; б) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); в) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету ради народних депутатів Чаплинської селищної ради №97/12 від 24.09.1980 року погоджений будівельний паспорт житлового будинку з господарчо-побутовими спорудами АДРЕСА_1 в де забудовником виступає ОСОБА_2 .

З акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських прибудов індивідуального забудовника ОСОБА_2 від 10.06.1987 року, вбачається, що житловий будинок було збудовано в період з жовтня 1980 року по червень 1978 року.

В подальшому, рішенням виконавчого комітету від 15.07.1987 року №100/7 затверджено акт комісії по прийняттю в експлуатацію індивідуального житлового будинку з господарчо-побутовими спорудами та надано на нього право власності з видачею свідоцтва і наступною реєстрацією в бюро технічної інвентаризації, по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

На підставі вказаного рішення 20.11.1987 року відповідачу видано свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння.

При цьому, як встановлено з пояснень позивача та свідків, допитаних в ході судового розгляду, після будівництва будинку у 1987 році, позивач разом з відповідачем почали спільно проживати у вказаному будинку.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вона є сусідкою ОСОБА_1 .. Вони разом з чоловіком будували будинок у 1985 році та подружжя Муравйових будувало будинок поруч з ними. Будинок сторони будували разом для проживання своєї сім`ї. З 2012 року відповідач у будинку не проживає.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачкою з 1979 року, так як їхні чоловіки разом працювали, вони підтримують дружні стосунки. Подружжя Муравйових збудували будинок для проживання своєї сім`ї. Батьки позивачки допомагали коштами на будівництво будинку про що особисто їй повідомив відповідач. З 2012 року відповідач у будинку не проживає та покинув свою родину після хвороби сина.

За загальним правилом, ст. 60 СК України презюмує набуття подружжям майна в спільну сумісну власність, а тому той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги встановлену ст. 60 СК України презумпцію виникнення права спільної сумісної власності суд вважає, що спірне домоволодіння є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. При цьому поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомості був збудований протягом 1980-1987 років, в період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, а враховуючи, що відповідачем не доведено, що вказаний будинок збудовано за його особисті кошти, тому в силу ст. ст. 60, 61, 74 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні слід визнати рівними та виділити ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку, що розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Поділити майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку садибного типу, що розташований по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Чаплинський районний суд Херсонської області

Суддя: І.О. Пилипенко