КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/6016/20 Головуючий у І інстанції -Каліушко Ф.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/8626/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Мережко М.В.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 16 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,-

встановив:

3 квітня 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року визнано дії ОСОБА_1 щодо подання декількох позовів до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними - зловживанням процесуальними правами, а позовну заяву повернуто позивачу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 10510 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу в частині накладення на позивача штрафу.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що в оскаржуваній ухвалі, суд посилається на Європейський суд з прав людини, а саме, зазначає що ЄСПЛ визнає неприйнятним заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність.

Проте, як зазначено у вказаній ухвалі, жодна із поданих позивачем раніше позовних заяв не розглядалась Дарницьким районним судом та відповідного процесуального рішення про відкриття провадження, відмову у відкритті провадження або залишення без розгляду не ухвалювалось.

На момент винесення оскаржуваної ухвали у даній справі не було порушено справи щодо одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, судом у оскаржуваній ухвалі зазначено, що зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Проте, судом не встановлено та не вказано яких саме збитків (шкоди) завдано позивачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в частині накладення штрафу ухвала суду не в повній мірі відповідає вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації, яка міститься на сайті Судової влади України, а також довідки, складеної головним спеціалістом відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2020 року вбачається, що до Дарницького районного суду м. Києва позивачем ОСОБА_1 подано наступні позовні заяви: 06.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4498/20, суддя Каліушко Ф.А.; 10.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4591/20, суддя Сирбул О.Ф.; 11.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4624/20, суддя Трусова Т.О.; 13.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4731/20, суддя Цимбал І.К.; 16.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/4993/20, суддя Заставенко М.О.; 17.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5032/20, суддя Лужецька О.Р.; 18.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5040/20, суддя Заставенко М.О.; 19.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5126/20, суддя Заставенко М.О. 23.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5311/20, суддя Трусова Т.О.; 24.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5316/20, суддя Цимбал І.К.; 25.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5363/20, суддя Каліушко Ф.А.; 26.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5410/20, суддя Каліушко Ф.А.; 27.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5429/20, суддя Трусова Т.О.; 27.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5437/20, суддя Комаревцева Л.В.; 31.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5606/20, суддя Лужецька О.Р.; 31.03.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5639/20, суддя Заставенко М.О.; 02.04.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5722/20, суддя Даниленко В.В.; 02.04.2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, справа № 753/5777/20, суддя Колесник О.М..

Судом також встановлено, що на день постановлення даної ухвали, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2020 року у справі №753/4498/20 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2020 року у справі №753/5363/20, яка не набрала законної сили, аналогічну за змістом позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу. Також ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2020 року у справі №753/5410/20 визнано дії позивача ОСОБА_1 щодо подання декількох позовів до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними - зловживанням процесуальними правами, повернуто позовну заяву позивачу та накладено на останнього штраф.

За наслідком розгляду зазначених вище інших позовних заяв, відповідного процесуального рішення про відкриття провадження, відмову у відкритті провадження або залишення її без розгляду не ухвалювалось.

Крім того, з позовної заяви поданої ОСОБА_1 від 06.03.2020 року, позовних заяв від 25.03.2020 року та від 26.03.2020 року, які перебували в провадженні судді Каліушко Ф.А., а також даної позовної заяви від 03.04.2020 вбачається, що вони повністю ідентичні, містять одні й ті ж самі позовні вимоги з однакових підстав.

За наведених обставин, враховуючи неодноразові та систематичні зловживання позивачем своїми процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, для запобігання зловживання ними суд дійшов висновку про необхідність застосовування до позивача заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10510 грн..

Проте такий висновок суду в частині накладення штрафу не в повній мірі відповідає вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Цим Кодексом, ч. 1 ст. 148 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте чинний ЦПК України не містить визначення цього поняття, а визначає у ст. 44 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею або колегією суддів за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

За змістом оскаржуваної ухвали видно, що в основу висновку щодо стягнення штрафу, суд вказує, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями Суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Проте, як зазначено у вказаній ухвалі, жодна із поданих позивачем раніше позовних заяв не розглядалась Дарницьким районним судом та відповідного процесуального рішення про відкриття провадження, відмову у відкритті провадження або залишення без розгляду не ухвалювалось.

На момент винесення оскаржуваної ухвали у даній справі не було порушено справи щодо одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, судом у оскаржуваній ухвалі зазначено, що зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Проте, судом не встановлено та не вказано яких саме збитків (шкоди) завдано позивачем.

Таким чином за відсутності указаних наслідків висновки суду про стягнення штрафу є передчасні і в цій частині ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.

В іншій частині ухвала суду не оскаржена.

Згідно ч.4 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 16 квітня 2020 року в частині накладення на ОСОБА_1 заходу процесуального впливу у вигляді штрафу скасувати.

В решті ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 16 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

М.В. Мережко