Єдиний унікальний номер 219/138/20
Номер провадження 22-ц/804/3519/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 219/138/20

Номер провадження 22-ц/804/3519/20

23 грудня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Черкаська обласна прокуратура

відповідач: Придніпровський районний суд м. Черкаси

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Придніпровського районного суду м. Черкаси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року, повний текст якого складено суддею Медінцевою Н.М. в м. Бахмут в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області області 28 вересня 2020 року, в незазначений у справі час, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом (який в подальшому було уточнено) до Черкаської обласної прокуратури, Придніпровського районного суду м. Черкаси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27.06.2017 року скасовано вирок Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06.10.2016 року та констатовано істотне порушення кримінального процесуального закону незаконним складом суду.

Внаслідок незаконних судових рішень Придніпровського районного суду міста Черкаси позивач майже дев`ятнадцять місяців незаконно утримувався в слідчому ізоляторі міста Черкаси та Кіровоградського слідчого ізолятора, і весь цей час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомими йому людьми, та інших негативних наслідків, у зв`язку з чим позивачу була завдана моральна шкода.

З врахуванням вищезазначеного, просив стягнути втрачену заробітну плату в сумі 95 000 грн, моральну шкоду у розмірі 95 000 грн, що в загальній кількості складає 190 000 (сто дев`яносто тисяч) грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

28 вересня 2020 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Придніпровського районного суду м. Черкаси, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державного казначейства України в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким зобов`язати Управління Державного казначейства України у Черкаській області відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету втрачену заробітну плату та моральну шкоду в сумі 190 000 (сто дев`яносто тисяч) грн, та додатково кожний податок, який може бути нарахований на цю суму, в якості компенсації моральної шкоди, що передбачено практикою Європейського суду з прав людини.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що протирічить Конституції України та Конвенції про захист прав і свобод людини.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди за незаконне тримання під вартою незаконними рішеннями, діями суду, передбачене ч.1 с.1 Закону № 266/94-ВР, та ніяким чином не поєднане з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди за відсутністю події кримінального правопорушення. Відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, передбачене п.2 ч.1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР.

Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду зазначив, що залучення або не залучення Державної казначейської служби у таких справах не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є Держава, а не Державна казначейська служба чи її орган.

11 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги (т.2 а.с. 96-99), проте вони не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, оскільки апелянтом не надано доказів надсилання копій відповідних доповнень до апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦПК України у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення або зміни.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

03 грудня 2020 року від Черкаської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач зазначив, що суд першої інстанції вірно установив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, позов подано ним передчасно, оскільки кримінальне провадження стосовно позивача перебуває на розгляді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, кримінальне провадження не закрито за відсутністю події або складу кримінального правопорушення, не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання. (т.2 а.с.86-91).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 190 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 258-3 КК України строком 8 (вісім) років; за ч. 1 ст. 263 КК України строком 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 263-1 КК України строком 3 (три) роки (а. с. 15-16, 51-52).

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 років.

Строк покарання обчислено з 05 серпня 2014 року. Зараховано ОСОБА_1 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 05 серпня 2014 року по 06 жовтня 2016 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України.

До набрання вироком чинності залишено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Черкаському СІЗО.

27 червня 2017 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2016 року щодо ОСОБА_1 скасовано. Призначено новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000027 щодо ОСОБА_1 у Придніпровському районному суді м. Черкаси, в іншому складі суддів. Продовжено ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 серпня 2017 року (т. 1 а. с. 5-7, 41-43).

Згідно ухвал Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2015 року (а. с. 8, 44), від 17 лютого 2016 року (а. с. 9, 45), від 07 квітня 2016 року (а. с. 10, 46), від 27 травня 2016 року (а. с. 11-12, 47-48), від 25 липня 2016 року (а. с. 13, 49), від 13 вересня 2016 року (а. с. 14, 50) продовжувався строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою в Черкаському слідчому ізоляторі.

З-під варти ОСОБА_1 звільнений 17.01.2018 року о 00:00 год. зі Смілянського ІТТ у зв`язку із задоволенням Городищенським районним судом Черкаської області відводу колегії суддів і закінченням дії ухвали апеляційного суду Черкаської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Даний факт підтверджується ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року (т. 2 а. с. 4-5).

З листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року № 699/268/15-к/24974/20 (т. 2 а. с. 12) вбачається, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 перебуває на розгляді у судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Опалинської О.П., та призначено до розгляду у підготовче засідання на 26 листопада 2020 року.

Залишаючи позовну заяву без задоволення, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позов поданий позивачем передчасно, оскільки кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 перебуває на розгляді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94 підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Одночасно, відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

В зазначеній справі не було встановлено, що ОСОБА_1 було незаконно засуджено, відносно нього було винесено обвинувальний вирок чи було реабілітовано.

Як вбачається із ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_1 скасовано з підстав ухвалення незаконним складом суду та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 у іншому складі суддів.

Крім того, стаття 2 Закону місить чіткий перелік випадків, коли особа має право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, а саме у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ні зазначені норми ЦК України, ні Закон України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачають такої правової підстави для відшкодування особі моральної шкоди, як винесення рішення незаконним складом суду, тобто коли у кримінальному провадженні призначено новий судовий розгляд.

Доводи позивача відносно залучення або не залучення Державної казначейської служби у справ на правильність висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передчасність заявлених вимог про стягнення втраченої заробітної плати та моральної шкоди. Доводи та обставини на які посилаються апелянт зводяться до незгоди з висновками суду і були предметом дослідження судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи в межах доводів апеляційної скарги норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Г.В. Новікова

Л.П. Никифоряк