СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/2049/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Семененко В.С.,

представника позивача адвоката Пекельного О.В.

представника відповідача адвоката Ковальчук В.Л.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лазарчук Ганни Валеріївни про закриття провадження, подане в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Під час підготовчого судового засідання, представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтовано тим, що згідно з ст.200 ЦПК за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Згідно з п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК суд постановляє ухвалу по залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог ст. 175,177 ЦПК та не було сплачено судовий збір. В свою чергу, ст. 175 ЦПК зазначає, що позовна заява повинна містити найменування суду першої інстанції, до якого подається заява із дотриманням інстанційної, територіальної та предметної юрисдикції. При цьому, відповідно до ст. 30 ЦПК встановлено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходженням такого майна, що є виключною підсудністю. При цьому, представник зазначає, що в рішенні суду апеляційної інстанції, яким справу було повернуто на новий розгляд зазначено про необхідність застосування норм міжнародного законодавства, оскільки ми маємо справу, що містить іноземний елемент, яким є предмет спору - будинок. Відповідно до норм чинного законодавства України зазначена цивільна справа за позовом ОСОБА_2 є справою з іноземним елементом, оскільки відповідно до п.2 ч. ЗУ «Про міжнародне право» іноземний елемент - ознака, яка виявляється у формі об`єкта правовідносин, який знаходиться на території іноземної держави. Згідно зі ст. 38 ЗУ «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачене законом. Ст.42 закріплює, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться. Згідно зі ст. 61 подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один із них має звичайне місце перебування, або стосовно нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходитьсь. Ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» зазначає, що суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України,при цьому така угода відсутня; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або майно, на яке може бути накладене стягнення, окрім виключної підсудності. Відповідно до ч. З Листа ВССУ Про практику розгляду цивільних справ з іноземним елементом від 16.05.2013 року, питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатись і на момент відкриття провадження у справі, і у попередньому судовому засіданні. При цьому суд відмовляє у відкриття провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до ч. 5 того ж Листа справи з іноземним елементом підсудні судам України у разі застосування договірної підсудності. Домовленість щодо такої підсудності повинна бути досягнута письмово. Жодної домовленості про підсудність даного спору судам України між сторонами не має. Таким чином, представник вважає, що вказаний позов не підсудний Святошинському районному суду м. Києва, як і будь якому з судів України, а тому позовна заява може бути залишена без розгляду з підстав порушення підсудності саме у підготовчому судовому засіданні. Окрім того, звертає увагу, що відкрите провадження з порушенням підсудності може бути закрито на підставі ч.І ст. 255 ЦПК, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що згідно зі ст. 3 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на підставі Конституції України, ЦПК, ЗУ «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ. Тобто, чинний ЦПК України (ст.30) і Закон України «Про міжнародне приватне право» (ст.38,42,61) зазначають, що спори щодо майна мають виключну підсудність та слід застосовувати право держави, де відповідне спірне майно перебуває. Жодних інших міжнародних договорів між Україною та Королівством Іспанії з цього приводу не має. Таким чином справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України та може бути закрита на підставі ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача проти задоволення заяви заперечував, вказавши, що у даному випадку є всі підстави для розгляду справи в Святошинському суді м.Києва з огляду на положення ст. 61, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Заслухавши представників сторін суд дійшов до таких висновків.

Предметом вказаної цивільної справи є поділ спільної сумісної власності. Зокрема, позивач просить суд поділити будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний код 9936, вартістю 16425462,90грн в натурі в рівних частках (а.с.1-3).

При цьому, відповідно до виписки з державного реєстру нерухомого майна право власності на нерухоме майно зареєстроване за єдиним реєстраційним кодом: 9936 зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - 100,000000% повне володіння з іншими загальними характеристиками (а.с.7-9).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №158 від 24.02.2009 (а.с.6).

Згідно з ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про міжнародне приватне право», подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Право, вибране згідно з частиною першою цієї статті, припиняє застосовуватися або змінюється за згодою сторін у разі зміни особистого закону або звичайного місця перебування того з подружжя, до особистого закону або звичайного місця перебування якого було прив`язане обране право. Нове право застосовується до правових відносин з моменту укладення шлюбу, якщо інше письмово не встановлено подружжям. У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

За правилами статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

В судовому засіданні представниками сторін було підтверджено відсутність угоди між сторонами про вибір права, наявність у позивача та відповідача зареєстрованого проживання на території України, наявність у позивача та відповідача громадянство України, те, що останнє спільне місце проживання подружжя було в Україні.

Враховуючи встановлені факти, з огляду на те, що шлюб між подружжям було розірвано в Україні, а також з огляду на те, що позовні вимоги не стосуються прав на нерухомість, а спрямовані на зміну режиму спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що дана справа підсудна судам України.

Відповідно до ст.. 155 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відтак, підстави для закриття провадження відсутні, так само як і підстави для задоволення клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19, 23, 27, 251, 255 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лазарчук Ганни Валеріївни про закриття провадження, подане в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч.2. ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ю.В. Войтенко