Провадження № 2/337/1948/2020
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року місто Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Котляр А.М.
за участю секретаря Журби Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
02.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником зазначеної квартири, в якій, окрім неї, з 2015 року, зареєстрована дружина її сина відповідач по справі ОСОБА_4 , яка після припинення шлюбних відносин з її сином, з 2014 року, виїхала з зазначеної квартири, її майна в квартирі немає, плату за житлово-комунальні послуги вона не здійснює. Відповідач ОСОБА_2 не є членом її родини, участі в оплаті житлово-комунальних послуг також не приймає, не надає жодної необхідної допомоги. Через те, що відповідач самостійно не бажає знятися з реєстрації за вказаною адресою, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді від 13.10.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
В судове засідання представник позивача адвокат Біліченко О.О. не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, в порядку спрощеного провадження та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.
Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .
Відповідно акту підтвердження фактичного не проживання від 14.09.2020, відповідач ОСОБА_4 за адресою місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , не проживає з жовтня 2014 року.
Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно дост.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.
Отже, як вбачається із ч.ч.1-3 ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України, право члена сім`ї власника житлового будинку, який не є його співвласником, на користування жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому приміщенні.
Крім того, на підтвердження позовних вимог, свідок ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пояснив, що відповідач ОСОБА_4 є його колишньою дружиною, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але у 2014 році переїхала до іншого місця проживання, її речей в квартирі немає, плату за житлово-комунальні послуги вона не здійснює.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2014 року не проживає за місцем реєстрації, не є співвласником зазначеної квартири, є колишньою дружиною сина позивача, тому не може бути членом її родини. Крім того, відповідач чинить перепони позивачу у користуванні квартирою, тобто порушує її права як власника квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідають вимогам закону, отже підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст. 13, 141, 178, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: А.М. Котляр