ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №585/359/20

Номер провадження 22-ц/816/2463/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

третя особа начальник виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Карачевцев Геннадій Миколайович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2020 року, в складі судді Євтюшенкової В.І., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 26 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника Виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» №3/ос від 11 січня 2020 року про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, та поновити його на посаді начальника відділення пожежного поїзду на ст. Ромни.

Свої вимоги мотивував тим, що заява про звільнення за власним бажанням із займаної з 23 квітня 2003 року посади начальника відділення пожежного поїзду на ст. Ромни була написана ним під тиском начальника, який 05 січня 2020 року, посилаючись на його стан здоров`я, відсторонив його від роботи та погрожував звільненням «за статтею», однак 10 січня 2020 року він вже відкликав цю заяву, а тому у відповідача відсутні законні підстави для видачі наказу про звільнення його з роботи 11 січня 2020 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа: начальник виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТР «Укрзалізниця» Карачевцев Г.М., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт написання ним заяви про звільнення за власним бажанням під тиском начальника Виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_2 підтверджено показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 . Також, через погрози начальника звільнення «за статтею» він не зміг приступити до виконання обов`язків після відсторонення від роботи, а був змушений за вказівкою ОСОБА_2 написати заву на відпустку без збереження заробітної плати на 09 та 10 січня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає. Вказує, що 05 січня 2020 року ОСОБА_1 була подана заява про звільнення з 11 січня 2020 року за угодою сторін, однак 10 січня 2020 року він подав заяву про залишення його заяви про звільнення без розгляду, як помилково подану та одночасно подав іншу заяву, також датовану 05 січня 2020 року, про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Саме особиста заява позивача та довідка УПФ України в Сумській області від 09 січня 2020 року № 64/02.12-14 були підставами для видачі оскаржуваного наказу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує про недоведеність позивачем факту незаконності його звільнення та застосування тиску з боку ОСОБА_2 при написанні заяви про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника відповідача адвоката Ольховського В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01 березня 2003 року до 11 січня 2020 року перебував у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», де працював на посаді пожежного у пожежному поїзді на ст. Ромни (а.с. 5).

05 січня 2020 року начальник відділення ПП Ромни Козленко О.О. на ім`я начальника ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Південна залізниця» Карачевцева Г.М. подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 11 січня 2020 року (а.с. 26).

08 січня 2020 року ОСОБА_1 на ім`я начальника загону подав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на 9-10 січня 2020 року (а.с. 70).

На підставі вказаної заяви видано наказ (розпорядження) № 2/к від 08 січня 2020 року про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати на період з 09 січня 2020 року по 10 січня 2020 року) (а.с. 71).

10 січня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про залишення без розгляду його заяви від 05 січня 2020 року про звільнення за згодою сторін з 11 січня 2020 року, як поданої помилково (а.с. 27).

У іншій заяві від 05 січня 2020 року ОСОБА_1 просив звільнити його з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з 11 січня 2020 року. На заяві наявна резолюція начальника загону ОСОБА_2 про видачу наказу у встановленому порядку про звільнення з лав воєнізованої охорони за власним бажанням (а.с. 28).

Наказом (розпорядженням) начальника Виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Карачевцева Г.М. № 3/ос від 11 січня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 від 05 січня 2020 року, ст. 38 КЗпП України, довідка Роменського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 09 січня 2019 року № 64/02.12.2014 (а.с. 29).

Відповідно до довідки Роменського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 09 січня 2019 № 64/02.12- 14 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком як особа, яка постраждала від аварії на ЧАЕС ІІІ категорії (а.с. 30).

З журналу обліку роботи чергової варти пожежного поїзда ст. Ромни Південної залізниці вбачається, що 05 січня 2020 року чергова варта № 4, особовий склад по списку 5 чол., в наявності 4 чол., відсутні 1 чол. В журналі мається запис про те, що зміна начальника варти ОСОБА_1 з 05.01.2020 з 8 год. по 05.01.2020 13 год. 30 хв., аналогічний час та дата стоїть відносно несення служби пожежним №1 ОСОБА_3 . Інші члени особового складу пожежний № 2, пожежний № 3 та машиніст насосних установок несли службу з 05.01.202 з 08 год. по 06.01.2020 до 08 год (а.с. 38-41).

У вказаному журналі мається запис щодо перевірки несення служби вартою, з якого вбачається, що начальник варти ОСОБА_1 та пожежний ОСОБА_3 за станом здоров`я відсторонені від роботи.

Години несення варти на січень 2020 року визначені згідно з графіком роботи особового складу ПП ст. Ромни на січень 2020 року. 05 січня 2020 чергувала зміна: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 42).

Згідно з табелем обліку робочого часу ОСОБА_1 за січень відпрацьовано 33, 50 год., не відпрацьовано 14 днів (а.с. 43-44).

05 січня 2020 року начальником ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» Карачевцевим Г.М., інженером з охорони праці Карачевцевою Н.М. та начальником ПП Ромни Островним Є.В. складено Акт № 1 про підозру знаходження на робочому місці о 13 год. 30 хв. у пожежному поїзді ст. Ромни в стані алкогольного сп`яніння начальника відділення ОСОБА_1 та пожежного респіраторника ОСОБА_3 . Встановлено, що вказані працівники мають почервоніння шкіряного покрову, сплутану мову, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитливу ходу, безглуздий сміх. На столі у кімнаті для прийому їжі знаходились залишки обіду, чарки та пляшка з рідиною із запахом алкоголю. Від пропозиції щодо обстеження на факт встановлення алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 категорично відмовились (а.с. 60).

За участі зазначених осіб було складено і Акт № 2 від 05 січня 2020 про те, що о 13 год. 45 хв. начальник відділення ОСОБА_1 та пожежний-респіраторник ОСОБА_3 відмовились від підпису акта № 1 від 05 січня 2020 року та написання пояснень щодо підозри їх знаходження на робочому місці у пожежному поїзді м. Ромни в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з написанням ними заяви про звільнення з роботи за згодою сторін (а.с. 61).

Наказом начальника загону ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» № 589 від 30 грудня 2016 року затверджено інструкцію про порядок відсторонення від роботи працівників виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» (а.с. 63).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про порядок відсторонення від роботи працівників виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони», відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із загоном, можливості реального здійснення ним права на працю. Пунктом 1.3 передбачено, що під час відсторонення від роботи дія трудового договору не припиняється, але працівник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Згідно з п. 3.1 указаної Інструкції керівники усіх рівнів у разі виявлення випадків пияцтва, алкогольного сп`яніння чи вживання наркотичних або токсичних речовин працівниками загону зобов`язані: відповідно до ст. 46 КЗпП України негайно відсторонити працівника від роботи. Допуск до роботи осіб з явними ознаками алкогольного або наркотичного сп`яніння категорично забороняється (а.с. 64-66).

У зв`язку з підозрою щодо перебування на роботі у нетверезому стані 05 січня 2020 року ОСОБА_1 направлявся начальником ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» ОСОБА_2 до Першої ОСЛ м. Ромни для проведення медичного огляду на стан сп`яніння (а.с. 62).

Згідно з довідкою № НОР-2-05-12/23 від 04 лютого 2020 року, виданою ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 56,09 грн (а.с. 72).

Рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами написання ним заяви про звільнення за власним бажанням не за своєю волею, а під тиском керівника ОСОБА_2 . Врахувавши поведінку позивача, який не скористався можливістю довести свою правоту шляхом проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а виявив бажання написати заяву про звільнення, яку неодноразово переписував, змінюючи підстави звільнення, обираючи найвигідніший для себе спосіб, що свідчить про відсутність тиску з боку начальника Карачевцева Г.М., суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_1 з роботи з дотриманням вимог КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина шоста ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.

Разом з тим у п. 8 названої Постанови вказано, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір.

При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник, або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як вбачається, у наказі начальника Виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Карачевцева Г.М. № (розпорядженні) № 3/ос від 11 січня 2020 року про припинення трудового договору, причиною звільнення ОСОБА_1 вказано: «за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України», підстава: заява ОСОБА_1 від 05 січня 2020 року, ст. 38 КЗпП України, довідка Роменського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 09 січня 2019 року № 64/02.12.2014. Вказано про виплату компенсації за дні відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі три середньомісячні заробітки (а.с. 29).

Отримавши особисту заяву працівника про звільнення з роботи та довідку управління Пенсійного фонду України на підтвердження його перебування на обліку в управлінні та отримання пенсії за віком, як особа, яка постраждала від аварії на ЧАЕС ІІІ категорії, переконавшись у дійсності його намірів та бажаної підстави для звільнення, роботодавець залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення за згодою сторін і провів звільнення за заявою про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з дотриманням законодавчо встановлених гарантій при звільненні.

Не підтверджені доказами доводи позивача про подачу заяви про залишення без розгляду його заяви про звільнення за власним бажанням. Така заява позивачем не подавалася і в матеріалах справи відсутня.

У день звільнення ОСОБА_1 особисто ознайомився з наказом про звільнення №3/ос від 11 січня 2020 року, про що власноручно розписався у наказі і будь яких зауважень чи скарг не висловив.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_3 про написання ним заяви про звільнення з роботи за власним бажанням під тиском начальника виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Свідок ОСОБА_3 у своїх поясненнях суду першої інстанції вказав, що не був присутній у кімнаті під час написання ОСОБА_1 заяви про звільнення за згодою сторін, про подачу такої заяви дізнався зі слів позивача. Вказав, що підвищений тон у розмові з боку ОСОБА_2 був стосовно записів у журналі, а під час написання ОСОБА_1 заяви про звільнення, розмови з ОСОБА_2 він не чув.

Допитані судом у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 підтвердили суду, що при проведенні перевірки пожежного потягу на ст. Ромни 05 січня 2020 року виникла підозра про перебування ОСОБА_1 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, однак він відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмовився також від підписання складеного комісією у складі працівників відповідача Акта від 05 січня 2020 року про підозру знаходження на робочому місці о 13 год. 30 хв. у пожежному поїзді ст. Ромни в стані алкогольного сп`яніння начальника відділення ОСОБА_1 та пожежного респіраторника ОСОБА_3 , а виявив бажання написати заяву про звільнення з роботи.

Крім того, відсутні докази звернення ОСОБА_1 із заявою до поліції про застосування до нього психологічного чи фізичного тиску з боку ОСОБА_2 .

Посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що він змушений був за вказівкою ОСОБА_2 написати заву на відпустку без збереження заробітної плати на 09 та 10 січня 2020 року також не знайшли свого підтвердження ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко