П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року

м. Рівне

Справа № 566/127/20

Провадження № 22-ц/4815/1248/20

Головуючий у Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Бандура А.П.

Рішення суду першої інстанції проголошено

повним текстом за відсутності сторін:

23.06.2020 у смт. Млинів Рівненської області

за неявки учасників справи

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С.., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Млинівська селищна рада Млинівського району Рівненської області;

за участі: відсутні учасники справи і їх представники,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області про визначення додаткового тримісячного строку, достатнього для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_2 . Крім позивача, інших спадкоємців немає. Причинами зволікання у зверненні до нотаріуса з поданням відповідної заяви вважала те, що з 2012 року вона тимчасово мешкала в смт. Горностаївка Херсонської області, знаходилася на диспансерному обліку і постійно хворіла. Ці обставини, а також відсутність документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем спонукали до пропуску передбаченого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку. Лише 17 травня 2013 року ухвалено судове рішення про встановлення факту родинних відносин, після чого в 2018 році вона звернулася до приватного нотаріуса Млинівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак в цьому їй було відмовлено через відсутність доказів постійного проживання з ОСОБА_2 .

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які фактично полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про передчасність висновків суду щодо неповажності причин неподання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса за час із 06 червня 2012 року по січень 2018 року. Так, заява про прийняття спадщини могла бути подана ОСОБА_1 лише після 07 грудня 2012 року і лише за наявності судового рішення.

Щодо твердження суду про те, що вона тривалий час не зверталася із позовом у суд про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то посилалася на Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі про офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України, де зазначено про відсутність обмежень в особи, в т.ч. і обмеження строком, на право судового звернення за захистом порушеного чи невизнаного права. Тобто правила ст. 267 ЦК України щодо позовної давності застосуванню не підлягають.

Вважає, що судом не оцінено в сукупності усі докази, які мають важливе значення для вирішення справи, а саме те, що вона змінила місце свого проживання з не залежних від неї обставин, протягом жовтня листопада 2012 року перебувала на лікуванні, а з квітня 2012 року знаходиться на диспансерному обліку Кременецької ЦРЛ з діагнозом: Фібріома матки тіла (супутнє захворювання: виразкова хвороба 12-палої кишки). На час виникнення права на подання відповідної заяви до нотаріальної контори у позивача були відсутні докази, які стверджували би про наявність родинних відносин зі спадкодавцем. Лише 17 травня 2013 року Млинівським районним судом було ухвалено рішення, яким встановлено те, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_2 . У період з 05 грудня 2012 року по 22 грудня 2012 року проходила курс лікування у Реабілітаційно-профілактичному центрі лікаря ОСОБА_3 у м. Нетішин Хмельницької області.

З урахуванням того, що наведені обставини свідчать про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, покликалася на хибність висновків суду, а тому просила рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2020 року скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення її вимог до Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався, хоча про право його подати у строк до 13 листопада 2020 року було роз`яснено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки наведені нею обставини на обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини наявність певних захворювань не свідчать про унеможливлення чи створення об`єктивних перешкод для реалізації свого права на спадкування після смерті двоюрідного дядька.

Як з`ясовано судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується і підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим того ж числа Малодорогостаївською сільською радою Млинівського району Рівненської області. На день смерті він проживав одиноко, про що вказує довідка Млинівської селищної ради Рівненської області від 13.01.2020 №26.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2013 року, що набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дядьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьком ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи, що строк для подання заяви про прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з відповідним позовом до Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області. Як на підставу для задоволення позову, покликалася на те, що вона хворіла протягом 2012 року, а доказ перебування у родинних відносинах зі спадкодавцем, що стверджував би про її право на спадкування, здобула лише у травні 2013 року. До нотаріуса ж із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 звернулася у січні 2018 року.

Листом вих. №1/01-16 від 13.01.2018 приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області відмовила Цісар Л.Ф. у видачі зазначеного свідоцтва, посилаючись на пропуск нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, що передбачений ст. 1270 ЦК України, відсутність доказів про фактичне прийняття спадщини, а також на те, що у Спадковому реєстрі відомості про спадкову справу після смерті спадкодавця відсутні.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно зі ст.ст. 1269-1270, 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини постійно не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:

1.)тривала хвороба спадкоємців;

2.)велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;

3.)складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;

4.)перебування на строковій службі у складі Збройних Сил України;

5.)необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Між тим, надавши докази про захворювання "Гіпертонічна хвороба ІІ ст.; ризик високий НК ІІ. Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ ст. гіпертонічного ґенезу. Гостра транзиторна ішемічна атака з правобічною правомідною недостатністю, мозочково-атактичним синдромом" протягом часу з 10 жовтня 2012 року по 18 листопада 2012 року та про перебування на диспансерному обліку в Кременецькій ЦРЛ з діагнозом: "Фібріома матки тіла; проведено лікування: фітотерапія", до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася лише у січні 2018 року.

Як обґрунтовано послався суд попередньої інстанції, правові висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 22 січня 2020 року у справі №345/3960/17 і від 19 грудня 2019 року у справі №755/14798/18, вказують, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як непрацездатність та встановлення судом факту, що має юридичне значення, зокрема, і сама по собі хвороба спадкоємця.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поготів, протягом шести місяців, передбачених законом для прийняття спадщини, - з 06 червня 2012 року по 06 грудня 2012 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні трохи більше одного місяця, що істотно не вплинуло на строк прийняття спадщини.

Правильно судом не визнано поважною причиною для визначення додаткового матеріально-правового строку і тимчасове проживання її за межами місця відкриття спадщини.

Щодо доводів апеляційної скарги про Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі про офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України, а також про неможливість застосування норми ст. 267 ЦК України, то вони є необґрунтованими і не стосуються правовідносин, які склалися.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про підставність тих обставин, що з 05 грудня 2012 року по 22 грудня 2012 року вона проходила курс лікування у Реабілітаційно-профілактичному центрі лікаря Табінського Я.М. у м. Нетішин Хмельницької області, адже строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчувався 06 грудня 2012 року.

Решта тверджень автора апеляційної скарги про помилковість оцінки наявних доказів у справі на увагу не заслуговують через їх необґрунтованість і тому колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте об`єктивних і переконливих доказів про наявність поважних причин для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини заявником надано не було, матеріли справи не містять, а судом не було здобуто.

При цьому саме по собі визнання Млинівською селищною радою Млинівського району Рівненської області позову, за умови його необґрунтованості, жодним чином не зобов`язувало суд першої інстанції задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Так, згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.С.Шимків

Н.М.Ковальчук