Справа № 190/102/20
Провадження №2/190/206/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м.П`ятихатки

Суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області Фирса Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до П`ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування обмеження на майно,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до П`ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування обмеження на майно.

В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 26 жовтня 2011 року відділом державної виконавчої служби П`ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 29562715 по виконанню виконавчого листа № 2-7/10 виданого 18.10.2011 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 35438?24 грн. та накладено арешт на все належне йому нерухоме майно. 17.11.2016 року державним виконавцем на підставі ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» дане виконавче провадження завершено в зв`язку з відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом. Крім того, ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2009 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , на виконання якої відповідачем відкрито окреме виконавче провадження № 15842383, яке постановою державного виконавця закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки накладення арешту на все належне йому майно відповідачем не скасовано одночасно із завершенням виконавчого провадження, просить скасувати обтяження у вигляді арешту на належне йому майно та арешту на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі прихожу до висновку, що у відкритті провадження по поданій позовній заяві слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (який кореспондується з розділом VII ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Така правова позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18).

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

В даній справі, боржник ОСОБА_3 АВ. посилається на те, що на теперішній час відсутнє відкрите виконавче провадження щодо стягнення з нього на користь відповідача ОСОБА_2 заборгованості, однак арешт з майна позивача до теперішнього часу не знято, у зв`язку з чим, він не має можливості вільно реалізовувати своє право власності щодо свого майна. Посилаючись на ст. 319 ЦК України, якими передбачено право власника на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, вважає, що має право на зняття арешту з належного йому майна.

Однак, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє виключним правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна особу, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Отже, оскільки встановлено, що позивач ОСОБА_1 є боржником у справі про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, й арешт накладено державним виконавцем на його майно в порядку виконання рішення суду, між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а тому, законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав як сторони виконавчого провадження шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, шляхом подання до суду скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд роз`яснює позивачу, як стороні виконавчого провадження, що він не позбавлений права на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до П`ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування обмеження на майно відмовити

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в П`ятихатському районі Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції № 42 від 28.01.2020 року.

Роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання до Дніпровського апеляційного суду через П`ятихатський районний суд.

Суддя Ю.В. Фирса