ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року м. Київ

справа № 757/48977/18

провадження № 22-ц/824/3617/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Державна казначейська служба України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у складі судді Батрин О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державної казначейської служби України та ГТУЮ у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та просив стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на свою користь 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що в період з грудня 2015 р. по квітень 2018 р., тобто впродовж більше 2 років, при розгляді однієї скарги позивача від 18.12.2015 р. у виконавчому проваджені № 44036519, начальником управління ДВС П`ятницьким А.В. умисно систематично приймалися завідомо неправомірні рішення про відмову в задоволенні вказаної скарги, в результаті чого позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні, заподіяно моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з систематичними, тривалими, умисними, завідомо протиправними рішеннями та бездіяльністю начальника управління ДВС П`ятницького А.В. по відношенню до нього. Відновлення справедливості вимагало від позивача надмірних зусиль протягом тривалого часу, при цьому неправомірність дій та бездіяльності начальника управління ДВС П`ятницького А.В. підтверджується судовими рішеннями, чим йому спричинено моральну шкоду тому, посилаючись на положення ст. 1167, 1173, 23 ЦК України просив суд стягнути її на свою користь.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що цивільна справа розглядалась судами неодноразово і остаточне рішення - ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року набрала законної сили 03.10.2017 року, тому визначений період з грудня 2015 року по квітень 2018 року був помилково застосований при винесенні оскаржуваного рішення. Крім того, апелянт послався на відсутність у матеріалах справи доказів моральної шкоди, яка була нанесена ОСОБА_1 .

У відзиві на скаргу позивач ОСОБА_1 зазначив, що для правильного вирішення спору у даній справі, не має жодного юридичного значення дата, коли ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року набрала законної сили, оскільки вказана ухвала суду не встановлює дату початку неправомірних рішень та дій начальника управління ДВС П`ятницького А.В. при розгляді його скарги від 19.12.2015 року у виконавчому провадженні. Натомність, як установив суд з дати звернення до начальника управління ДВС П`ятницького А.В., а саме з 18.12.2015 року до дати прийняття останнім остаточного рішення, а саме 02.04.2018 року за результатами розглядй його скарги минуло 2 роки і 4 місяці, саме цей строк позивач витратив на те, щоб змусити начальника управління ДВС П`ятницького А.В. прийняти законне рішення за результатами розгляд його скарги. Таким чином, позивач вважає доводи апелянта надуманими та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що із грудня 2015 р. по квітень 2018 р., тобто на момент задоволення вимог його скарги від 18.12.2015 року, впродовж 2 років і 4 місяців, при розгляді однієї скарги від 18.12.2015 р. у виконавчому проваджені, начальником управління ДВС П`ятницьким А.В. приймалися неправомірні рішення про відмову в задоволенні вказаної скарги, які в подальшому були скасовані судовими рішеннями, в результаті чого відновлення справедливості вимагало від позивача надмірних зусиль протягом тривалого часу, чим було заподіяно моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з систематичними, тривалими, умисними, завідомо протиправними рішеннями та бездіяльністю начальника управління ДВС П`ятницького А.В.

Частково задовольняючи позов, стягуючи з Державної казначейської служби України на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки він відповідає вимогам закону.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України, статті 1174 ЦК України, частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця, відшкодовується державою.

Судом встановлено, що неправомірність дій та рішень начальника управління ДВС П`ятницького А.В. встановлена рішеннями судів у справах № 175/76/2016-ц та № 175/4140/2017-ц, що набрали законної сили, при цьому остаточне рішення за скаргою позивача від 18.12.2015 р. начальник управління ДВС П`ятницький А.В. прийняв лише 02 квітня 2018 р., чому передувало неодноразове оскарження позивачем постановлених начальником управління ДВС П`ятницьким А.В. рішень про відмову в задоволенні цієї скарги до суду.

Вказане негативно вплинуло на дотримання прав позивача щодо належного і своєчасного розгляду його скарги, зокрема підготовка та участь позивача у судових засіданнях тривалий час на протязі більш ніж чотирьох років призвели до зміни його звичного способу життя і вимагали від позивача докладання зусиль для відновлення справедливості, що спричинило йому моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою начальника управління ДВС П`ятницького А.В. щодо нього, як сторони виконавчого провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів моральної шкоди, судова колегія відхиляє, оскільки позивачем доведено обставини наявності у нього душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із протиправними діями начальника управління ДВС П`ятницького А.В., що встановлено рішеннями судів, тому суд дійшов правильного висновку про те, що позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої сторонами не оспорюється.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, на думку судової колегії правильно визначив її розмір, врахувавши характер і обсяг душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, виніс законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :