Провадження № 2-з/761/741/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2020 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

18 серпня протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали заяви передані на розгляд судді Фролової І.В.

Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1)Заборони Тренінговому центру прокурорів України обмежувати вхід ОСОБА_1 до кімнати АДРЕСА_1 ;

2)Заборони Тренінговому центру прокурорів України припиняти електропостачання та водопостачання до кімнати АДРЕСА_1 ;

3)Заборони Тренінговому центру прокурорів України замінювати замки у кімнаті АДРЕСА_1 ;

4)Заборони Тренінговому центру прокурорів України виселяти ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , має намір звернутися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Тренінгового центру прокурорів України, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір на тимчасове проживання, у порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Предметом даного позову буде: визнання права користування кімнатою АДРЕСА_1 , який після початку ліквідації Національної академії прокуратури України закріплений за Тренінговим центром прокурорів України на праві оперативного управління; зобов`язання Тренінгового центру прокурорів України укласти з ОСОБА_1 , новий договір тимчасового проживання у кімнаті АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення житлово-побутової комісії Генеральної прокуратури України від 27.01.2017 (протокол № 1), та укладеного на його підставі між Академією та заявником договору від 01.02.2017 № 58/2017 на тимчасове користування , ОСОБА_1 , проживав у кімнаті АДРЕСА_1 .

Крайній договір, який було підписано між сторонами, був укладений 01.08.2019 № 58/2019 року.

30.07.2020 року заявником було подано до Тренінгового центру прокурорів України заяву на поселення (продовження проживання) у гуртожитку. Разом з цією заявою було надано лист, в якому зазначалися правові підстави проживання у гуртожитку та заборони виселення.

Однак, на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову, договору на продовження проживання (поселення) у гуртожитку заявнику надано не було.

Одночасно з цим, у своїй заяві заявник зазначає, що 13.08.2020 о 21:00 год. з`ясував, що працівниками Тренінгового центру прокурорів України було вжито заходи щодо відключення кімнати, в якій останній проживає, від електро- та водопостачання.

Під час усної розмови з черговим адміністратором, який цілодобово чергує у гуртожитку, заявника було проінформовано, про те, що заявник не має права проживати у гуртожитку.

Таким чином, є ризики вчинення представниками Тренінгового центру прокурорів України будь-яких дій, спрямованих на виселення та подальший перерозподіл зазначеної кімнати між іншими працівниками Офісу Генерального прокурора або Тренінгового центру прокурорів України, що, в свою чергу, істотно ускладнить ефективний захист порушених прав, зважаючи на можливі збитки заявника і подальшу необхідність вжиття додаткових заходів щодо поновлення прав, зокрема звернення до суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язанням укласти договір на тимчасове проживання.

Разом з тим, наявність самого по собі наміру звернутися з відповідним позовом не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Доказів, які підтверджують факт вжиття заходів щодо відключення кімнати АДРЕСА_1 від електро- та водопостачання, факту обмеження входу ОСОБА_1 матеріали справи також не містять.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. При цьому, вказані в заяві заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами.

Відтак, позивач належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеними у заяві способами, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: