КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/139/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/8959/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Сушко Л.П., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Филипів А.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Свої вимогимотивував тим, що на виконанні у приватного виконавця округу Київської області Филипіва А.М. знаходиться виконавче провадження №60828583 з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області №381/139/15-ц від 21.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором №010/04/066 від 04.06.2008.

Станом на 06.11.2014 вона складає 91 047.80 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 09.12.2019 становить 2 160 089,84 грн. та судовий збір

в сумі по 1 827,00 грн. з кожного (разом 7 654,00 грн. ). Загальна сума стягненнястановить2 161 916,84 грн.

Зазначає, що боржником рішення суду не виконується, декларація не подається, будь-яких дій з боку боржника на виконання рішення суду не здійснено.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника - ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 15.01.2018 органом видачі 8079 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до повного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області № 381/139/15-ц від 15.04.2015 ( виконавчий лист від 21.03.2016 ).

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

На обгрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив необхідність задоволення подання, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про тривале перебування в провадженні виконавця виконавчого провадження, за яким у боржника мають місце невиконані зобов`язання в значному розмірі на загальну суму понад 91 тисячу доларів США.

Заходи примусового виконання рішення суду до стягнення коштів з боржника на користь стягувача не привели, останній рішення суду не виконує.

При цьому, боржнику достеменно відомо про існування зобов`язань за рішенням суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, останнім подавалась скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Оскільки приватний виконавець вчиняв дії щодо виконання рішення суду, однак ОСОБА_1 рішення не виконується.

При цьому, з наданих до суду відомостей Державної прикордонної служби України, останній протягом 2016-2019 років неодноразово, а саме -тринадцять разів перетинав державний кордон, то з метою забезпечення виконання рішення суду може бути застосовано обмеження у праві виїзду за межі України.

Аналізуючи обставини, викладені у поданні приватного виконавця та надані суду докази, суд прийшов до висновку про доведеність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань щодо сплати боргу, а відтак і про обґрунтованість подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Суд вважає такий захід втручання в права боржника виправданим з метою забезпечення виконання зобов`язань перед стягувачем.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про наявність підстав задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши думку учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до положень ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2015 ( а.с. 72-73 т. 1 )стягнуто солідарнозФОПОСОБА_1 таОСОБА_1 на користьПАТ «Райффайзен банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль», заборгованість за кредитним договором №010/04/066 від 04.06.2008, станом на 06.11.2014 в сумі 91 047.80 доларів США, що по курсу НБУ 1 228 873,25 грн. та судовий збір - по 1 827 грн. з кожного ( разом 3 654 грн).

Виконавчий лист місцевим судом видани й 21 березня 2016 року ( а.с. 164 т. 1 ).

Ухвалою цього ж суду від 26 вересня 2019 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» замінено його правонаступником -ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» ( а.с. 121-122 т. 1 ).

09 грудня 2019 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»звернулось доприватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовичаіз заявою про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 162-163 т. 1 ).

Того ж дня, приватний виконавець відкрив виконавче провадження ВП №60828583 про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль», в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль», заборгованість за кредитним договором №010/04/066 від 04.06.2008, станом на 06.11.2014 в сумі 91 047.80 доларів США, що по курсу НБУ на 09.12.2019 - 2 160 089,84 грн. та судовий збір - по 1 827 грн. з кожного ( а.с. 170 т. 1 ).

При цьому, заборгованість в гривневому еквіваленті зазначив не ту, яка вказана у судовому рішенні, а 2 160 089,84 грн., що значно перевищує присуджену суму.

З цього приводу, зокрема, боржник звернувся до Мінстерства юстиції України із скаргою на дії при ватного виконавця Филипіва Андрія Миколайовича ( а.с. 198 т. 1 ).

Окрім цього, приватним виконавцем зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно виконавцю протягом п'яти робочих дні з дня відкриття виконавчого провадженнята попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 216 191,68 грн.( а.с.170 т. 1 ).

09 грудня 2019 року приватний виконавець, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалив також постанову про арешт грошових коштів, що містяться на рахунках боржника ( а.с.182, 186-187 т. 1 ), які направлені адресату ( а.с. 181, 184, 185 т. 1 ).

Приватним виконавцем 24.12.2019 та 02.01.2020 направлялись на адресу боржника вимоги з'явитися до нього за адресою робочого місця та подати декларацію про доходи і майно ( а.с.188,189 т. 1 ).

02 січня та 09 січня 2020 року приватним виконавцем складені акти про порушення боржником п.п. 3.5 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 192,193 т. 1 ).

В процесі перевірки майного стану боржника встановлено, щозгідно відомостей Пенсійного Фонду України інформація про боржника ОСОБА_1 відсутня ( а.с. 177-178 т. 1), грошові кошти виявлені у сумі 4,97 грн. ( а.с. 190 т. 1 ), відсутнє рухоме майно, належне боржнику на праві власності, на яке можливо звернути стягнення .

При цьому, ОСОБА_1 , згідно наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації, в період з 10.12.2019 по 08.04.2020 неодноразово перетинав державний кордон України ( а.с. 209-210 т. 1 ).

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо боржника від 09.12.2019 квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( а.с.175-176 т. 1 ).

Таким чином, зазначені вище обставини та надані місцевому суду докази про порушення боржником п.п. 3.5 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», на переконання апеляційного суду, ніяким чином не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 441 ЦПК України.

При цьому, під поняттям "…ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням…" слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність ) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли підтвердити факт свідомого ухиляння боржника від виконання зобов`язань.

Зокрема відсутні докази того, що боржник має реальну можливість виконати своє зобов`язання.

У справі "Soering vs UK" від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства.

Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм процесуального права, зокрема ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265, 441 ЦПК України, помилково ухвалив рішення про задоволеннязаявлених приватним виконавцем вимог.

При цьому, заявлені вимоги приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, названих доказах по справі,а тому їх необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого судове рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні заявлених вимог у відповідності до ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України, за їх необґрунтованістю.

Доводи ж відзиву приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича ( а.с. 77-88 т. 2 ), зокрема, про законність та обгрунтованість судового рішення,відсутність правових підстав для скасування ухвали, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про залишення без задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко