Номер провадження 22-ц/804/2575/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року

м. Бахмут

справа № 234/13825/19

провадження № 22-ц/804/2575/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Халаджи О.В

за участю секретаря судового засідання Глушко С.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Благодійна організація «Благодійний фонд «Хало Траст» в особі представництва «Хало Траст в Україні»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/13825/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст» в особі представництва «Хало Траст в Україні» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна»,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 червня 2020 року (суддя Костюков Д.Г.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 09 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 2016 року по 2019 рік на підставі строкових трудових договорів він працював в благодійній організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна». На підставі наказу № 104 від 09 січня 2019 року його було прийнято на посаду заступника керівника групи в підрозділ розмінування у місті Краматорськ та 09 січня 2019 року з ним укладено трудовий договір № 78 строком дії до 27 червня 2019 року, з можливістю пролонгації до 31 грудня 2019 року. В період роботи у відповідача 02 травня 2019 року, він був прийнятий на військову службу за контрактом на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02 травня 2019 року № 104. З ним укладено Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (категорія військовослужбовців). Про прийняття на військову службу 30 квітня 2019 року він повідомив відповідача шляхом направлення до Представництва Хало Траст в Україні, розташованому у місті Краматорську заяви про увільнення від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби в ЗСУ та додав до заяви припис Краматорського міського військового комісаріату Донецької області від 08 квітня 2019 року № 05/3399 про вибуття до військової частини НОМЕР_1 . Заявою від 09 травня 2019 року для уникнення визначення відсутності (прогулу) на робочому місті та на виконання п. 12.1 трудового договору № 78 він повторно повідомив голову Представництва Хало Траст в Україні про увільнення від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби з 02 травня 2019 року по 02 травня 2022 року у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом в особливий період. До заяви були додані припис Краматорського міського військового комісаріату Донецької області від 08 квітня 2019 року № 05/3399 про вибуття до військової частини НОМЕР_1 , витяг з наказу про прийняття на військову службу за контрактом та копія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (категорія військовослужбовців). 18 червня 2019 року, не отримавши відповіді на звернення від 09 травня 2019 року він ще раз направив звернення до голови Представництва Хало Траст в Україні за адресою в місті Києві та до Представництва Хало Траст в Україні, розташованого у місті Краматорську. 18 липня 2019 року він отримав лист від голови Представництва Хало Траст в Україні, яким йому було повідомлено про те, що представництво є відокремленим підрозділом благодійної організації ОСОБА_2 , зареєстрованої відповідно до законодавства Англії та Уельсу, тобто є представництвом нерезидента на території України, що створено без прав юридичної особи, тобто не може бути віднесено до підприємств, установ, організацій в розумінні законодавства України, а тому стаття 119 КЗпП України в даних правовідносинах не може бути застосована. 01 травня 2019 року наказом № 48 к/з від 13 травня 2019 року його було звільнено у зв`язку з призовом або вступом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України. З рішенням роботодавця він не згоден, оскільки вважає його таким, що суперечить вимогам ст. 119 КЗпП України.

Просив суд скасувати наказ № 48 від 13 травня 2019 року, виданий Представництвом ОСОБА_2 в Україні про його звільнення з 01 травня 2019 року у зв`язку з призовом або вступом на військову службу з посади заступника керівника групи в підрозділі розмінування у місті Краматорськ;

поновити його на посаді заступника керівника групи в підрозділі розмінування у місті Краматорськ Представництва Хало Траст в Україні, шляхом видання наказу про поновлення на посаді;

зобов`язати Представництво Хало Траст в Україні після його поновлення внести відповідні зміни до трудової книжки, відповідно до наказу про поновлення на посаді заступника керівника групи в підрозділі розмінування у місті Краматорськ;

стягнути з Представництва ОСОБА_2 в Україні на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 травня 2019 року по дату винесення судом рішення по справі;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді заступника керівника групи в підрозділі розмінування у місті Краматорськ; допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати йому заробітної плити за один місяць.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст» в особі Представництва «Хало Траст в Україні» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволено: скасовано наказ № 48 к/з від 13.05.2019 року, виданий Представництвом «Хало Траст в Україні» про звільнення з 01.05.2019 року у зв`язку з призовом або вступом на військову службу заступника керівника групи в підрозділі розмінування у місті Краматорськ ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника групи в підрозділі розмінування у місті Краматорськ Представництва «Хало Траст в Україні». Зобов`язано Представництво «Хало Траст в Україні» внести до трудової книжки ОСОБА_1 відповідні зміни про його поновлення на посаді. Стягнуто з Представництва «Хало Траст в Україні» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 206 180,52 грн.,з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та присудження йому виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 15860,04 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Стягнуто з Представництва «Хало Траст в Україні» в дохід держави судовий збір в розмірі 2830,20 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач був прийнятий на військову службу за строковим контрактом під час особливого періоду, дія якого не закінчилася, а тому на нього розповсюджуються гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час вступу на військову службу, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач Благодійна організація «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 не був призваний на строкову військову службу, а пішов служити добровільно, тому на нього не поширюється вимогу статті 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи, посади і середнього заробітку у роботодавця, у якого працівник працював на час призову.

Зазначає, що чинним законодавством не визначено поняття кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. Разом з тим, РНБО України до функцій якого віднесена координація та здійснення контролю за діяльністю органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони в умовах воєнного або надзвичайного стану та при виникненні кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України, не приймались рішення, щодо виникнення кризової ситуації. Крім того, зазначає, що станом на 13 травня 2019 року (дату звільнення позивача) є підстави вважати особливий період завершеним, а військовий стан в Україні або в окремих її місцевостях не запроваджувався, а тому гарантії передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України не розповсюджуються на позивача.

Вважає, помилковим висновок суду першої інстанції, щодо застосування гарантій передбачених ст. 119 КЗпП України до позивача, який перебуваючи в трудових відносинах з Представництвом ХАЛО ТРАСТ в Україні, під час дії його трудового договору з відповідачем уклав контракт із Збройними силами України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

07 серпня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна», в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що його прийнято на військову службу за контрактом під час перебування в трудових відносинах з Представництвом Хало Траст в Україні, а тому його звільнення 01 травня 2019 року наказом № 48 к/з від 13 травня 2019 року у зв`язку з призовом або вступом на військову службу за п.3 ст. 36 КЗпП України суперечить змісту частини 3 статті 119 КЗпП України.

Зазначає, що рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, а тільки умову, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а саме: під час мобілізації, на особливий період відповідно до змісту частини 3 статті 119 КЗпП України. Контракт про проходження військової служби в Зброїних силах України укладений під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, і він як військовослужбовець, несе службу особливого характеру під час дії в державі особливого періоду, а тому на нього розповсюджуються пільги передбаченні статтею 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» та частиною 3 статті 119 КЗпП України.

Вважає, судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Позивач та його представник в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача ¬ ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача (а.с.56,т.2).

Представник відповідача Соловйова А.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Хало Траст - це британська благодійна та некомерційна організація, що займається очищенням наземних мін та таких, що не розірвалися боєприпасів. Для провадження робіт в Україні ОСОБА_2 (юридична особа за законодавством Великої Британії) зареєстрували в Україні своє Представництво та одноосібно заснували Благодійну організацію «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» (юридичну особу за законодавством України).

Відповідно до наказу № 104 від 09 січня 2019 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника керівника групи в підрозділ розмінування у місті Краматорськ благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» та 09 січня 2019 року з ним укладено трудовий договір №78 строком дії до 27 червня 2019 року, з можливістю пролонгації до 31 грудня 2019 року за умови попередньої згоди сторін (а.с.17-28).

В період роботи ОСОБА_1 02 травня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02 травня 2019 року № 104 та з ним укладено Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (категорія військовослужбовців) ( а.с.31-34).

Про прийняття на військову службу ОСОБА_1 повідомив керівництво представництва «Хало Траст Україна» у встановленому законом порядку про що свідчать докази, долучені до матеріалів справи (а.с.46-51).

01 травня 2019 року наказом № 48 к/з від 13 травня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з призовом або вступом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України (а.с.29).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був прийнятий на військову службу за строковим контрактом під час особливого періоду, дія якого не закінчилася, а тому на нього розповсюджуються гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час вступу на військову службу, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Колегія апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги та відхиляє їх, з наступних підстав.

Відповідно до наказу № 104 від 09 січня 2019 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника керівника групи в підрозділ розмінування у місті Краматорськ благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» та 09 січня 2019 року з ним укладено трудовий договір №78 строком дії до 27 червня 2019 року, з можливістю пролонгації до 31 грудня 2019 року за умови попередньої згоди сторін (а.с.17-28).

В період роботи ОСОБА_1 02 травня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02 травня 2019 року № 104 та з ним укладено Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки на посадах осіб рядового складу (категорія військовослужбовців) (а.с.31-34).

Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 частини першої статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Водночас, згідно з частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) одним із видів військової служби є строкова військова служба. Частиною другою статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадянин України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законодавцем запроваджено норми щодо соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, не лише за призовом під час мобілізації, на особливий період, а й прийнятих на військову службу за контрактом, а також призваних на строкову військову службу у зазначений період.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої палати Верховного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) зазначено, що «відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом наведених визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Такої ж позиції дотримувалося й Міністерство оборони України, про що свідчить його лист від 1 жовтня 2015 року № 322/2/8417, у якому зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 355/1218/17 та погодилась з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядалась, про те, що оскільки позивач був призваний на строкову військову службу в період дії особливого періоду, то за ним зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації відповідно до статті 39 Закону № 2232-XII та статті 119 КЗпП».

Отже, встановивши, що позивач був прийнятий на військову службу за строковим контрактом під час особливого періоду, дія якого не закінчилася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на нього розповсюджуються гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час вступу на військову службу, передбачені статтею 119 КЗпП України, а підстави для припинення трудового договору, відсутні.

Висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 761/24427/17-ц (провадження № 61-2126св19), в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 234/7614/18 (провадження № 61-14544св19), в яких Верховний Суд дійшов висновку, що позивач уклав контракт під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, тому як військовослужбовець користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був призваний на службу, а пішов служити добровільно безпідставні, оскільки гарантії, передбачені статей 119 КЗпП України поширюються також на працівників, прийнятих на військову службу за контрактом.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що представником відповідача не доведено, що представництво Хало Траст в Україні, не підпадає під визначення підприємства, установи, організації, оскільки є відокремленим підрозділом іноземної неурядової організації, а також є представництвом нерезидента на території України, що створено без прав юридичної особи, і не відноситься до підприємств, установ, організацій в розумінні законодавства України, оскільки дана позиції не узгоджується з вимогами чинним трудовим законодавством України та з доказами, що є наявними в матеріалах справи, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

О.В. Халаджи

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року

Головуючий О.О.Тимченко