Справа № 599/1587/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2020 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Іваницького О.Р.,

при секретарі Моравель Л.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Зборів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вище зазначеним позовом. Позивачка посилається на те, що, 14.10.2003 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області. В шлюбі набули житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0250 га. із кадастровим номером :02:010:0066 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 199894; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,21 га. із кадастровим номером :02:001:0187 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 , згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 грудня 2016 р. Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вона компенсувала відповідачу Ѕ частину вартості майна, в зв`язку з чим просить визнати за нею право на цілу частку майна.

Позивачка позовні вимоги підтримала, про що подала відповідну заяву.

Відповідача позовні вимоги визнав згідно поданої заяви.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторони з 14.10.2003 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області. У них в шлюбі народилося двоє дітей дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ведучи спільне господарство, набули майно, зокрема:

житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0250 га. із кадастровим номером :02:010:0066 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 199894; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,21 га. із кадастровим номером :02:001:0187 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 , згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 грудня 2016 р.

Оскільки сторони визнали, що дане майно є їх спільною сумісною власністю подружжя. Також враховуючи, що згідно заяви ОСОБА_2 йому компенсовано половину вартості майна, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та за ОСОБА_1 слід визнати право власності на цілу частку нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, зокрема:

житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку площею 0,0250 га. із кадастровим номером :02:010:0066 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 199894;

житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку площею 0,21 га. із кадастровим номером :02:001:0187 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 , згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 грудня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено до Тернопільської апеляційного суду через Зборівський районний суд протягом 30 днів.

Суддя Зборівського

районного суду Іваницький О.Р.