Постанова

Іменем України

09 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 310/7996/17

провадження № 61-10717св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Бердянська міська рада Запорізької області, державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Сальнік Олена Юріївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Линник Світланою Вікторівною, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2018 року у складі судді Прінь І. П. та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів:

Бєлки В. Ю., Воробйової І. А., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи: державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Сальнік О. Ю. (далі - державний нотаріус

Сальнік О. Ю.), ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування пункту

18 рішення Бердянської міської ради від 26 жовтня 2017 року № 21.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Бердянської міської ради від 26 жовтня 2017 року № 21, а саме пунктом 18 було внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 09 квітня 2008 року в частині зміни найменування орендаря з

ПП ОСОБА_4 на громадянку України ОСОБА_2 та поновлено договір оренди земельної ділянки строком до 01жовтня 2022 року. Позивач вказане рішення Бердянської міської ради вважає незаконним та таким, що підлягає скасування, оскільки воно було прийнято без дотримання вимог статті 5 Закону України «Про оренду землі», статей 125, 126 ЗК України. Зокрема вказує, що підставою для прийняття такого рішення були заява ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки від 24 липня 2016 року, видане ОСОБА_2 та акт фінансового управління виконавчим комітетомБердянської міської ради від 27 липня 2017 року.Вказує, що 09 квітня 2008 року між ПП ОСОБА_4 та Бердянською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0110 га (кадастровий номер :11:020:0055), яка розташована за адресою: вул. Орджонікідзе (між автостоянкою та ПТУ-19)

м. Бердянськ Запорізька область на строк до 01 серпня 2012 року. Згідно з пунктом

37 вказаного договору його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, тобто 01 серпня 2012 року. Разом з тим на підставі рішення Бердянської міської ради від 27 грудня 2012 року № 14, а саме пункту 42 цього рішення дію вищевказаного договору оренди було поновлено, а ПП ОСОБА_4 повинен був відповідно до пункту 160.2 цього рішення зареєструвати у встановлений строк своє речове право на спірну земельну ділянку. Разом з тим, ПП ОСОБА_4 у встановлений рішенням строк не зареєстрував своє право оренди на цю земельну ділянку і тому відповідно до пункту 160.3 цього рішення втратив свою чинність пункт 42, яким було поновлено право оренди. Вказував також, що 09 жовтня 2014 року Бердянська міська рада з ПП ОСОБА_4 уклали додаткову угоду, згідно якої строк дії договору оренди цієї ж самої земельної ділянки було встановлено до

01 листопада 2017 року, однак орендар цю додаткову угоду також не зареєстрував у встановленому законом порядку, що підтверджено довідкою міжрайонного управління Держгеокадастру від 15 грудня 2017 року, тому ця додаткова угода не створила жодних правовідносин між сторонами, які її уклали. ОСОБА_4 помер у 2016 році, а після його смерті державний нотаріус Сальнік О. Ю. видала дочці померлого ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на право оренди спірної земельної ділянки. Однак, на думку позивача, вказане свідоцтво про право на спадщину є незаконним, оскільки у спадкодавця на момент його смерті не існувало жодного права на оренду спірної земельної ділянки, оскільки додаткова угода від

09 жовтня 2014 року не була зареєстрована у встановленому статтею 5 Закону України «Про оренду землі», статтями 125, 126 ЗК України порядку. Вважає, Бердянська міська рада під час прийняття пункту 18 оспорюваного ним рішення не дотрималася вимог Закону України «Про оренду землі» та ЗК України, а тому вказаний пункт рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним та уточненими позовними вимогами позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 18 рішення тридцять четвертої сесії Бердянської міської ради Запорізької області від 26 жовтня 2017 року № 21 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого

2018 року провадження у цій справі було зупинено до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Сальнік О. Ю., треті особи:

ОСОБА_2 , Бердянська міська рада Запорізької області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (а. с. 116-117 том 1).

Провадження у цій справі було поновлено ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 серпня 2018 року (а. с. 137 том 1).

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного нотаріуса Сальнік О. Ю., ОСОБА_2 , третя особа - Бердянська міська рада Запорізької області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що в жовтні 2017 року йому стало відомо про рішення Бердянської міської ради від 26 жовтня 2017 року № 21, пунктом 18 якого були внесені зміни до договору оренди землі від 09 квітня 2008 року, укладеного між Бердянською міською радою та ФОП ОСОБА_4 , щодо земельної ділянки площею 0,0110 га (кадастровий номер :11:012:0055), розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 , для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні. Підставою для прийняття такого рішення була заява ОСОБА_2 від 31 липня 2017 року № С-1665, свідоцтво про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки від 24 липня

2016 року та акт фінансового управління виконавчого комітету Бердянської міської ради від 27 липня 2017 № 40. Зокрема вказує, що державний нотаріус Сальнік О. Ю.

24 липня 2016 року видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-380 після смерті її батька ОСОБА_4 , згідно якого останній перейшло право оренди земельної ділянки з цільовим призначенням: для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні. На його думку, вказане свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним, оскільки до її померлого батька на час його смерті не перейшло право оренди вказаної земельної ділянки. Вказував, що згідно пункту 8 договору оренди землі від 09 квітня 2008 року, укладеного між Бердянською міською радою та ФОП ОСОБА_4 , строк дії договору оренди було встановлено до 01 серпня 2012 року, а у абзаці 1 пункту 37 цього договору вказано, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Вказаний договір оренди спірної земельної ділянки було поновлено на підставі рішення Бердянської міської ради від 27 грудня 2012 року № 14 (пункт 42), однак ФОП ОСОБА_4 не зареєстрував у строк, встановлений пунктом 160.2 цього рішення, право на земельну ділянку. Тому відповідно до пункту 160.3 цього рішення пункт

42 рішення №14 від 27.12.2012 року втратив свою чинність. 09 жовтня 2014 року між Бердянською міською радою та ФОП ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до договору оренди, згідно якої строк договору оренди поновлено до 01 листопада

2017 року, однак додаткова угода до договору також не була зареєстрована у встановленому законодавством порядку, тому у спадкодавця так і не виникло інше речове право - «право оренди» на спірну земельну ділянку на, яку державний нотаріус видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом.

У зв`язку з викладеним позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 липня 2017 року, видане державним нотаріусом

Сальнік О. Ю.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, занесеною до протоколу судового засідання від 11 вересня 2018 року, за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_2

(а. с. 146-147 том 1).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня

2018 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 додержавного нотаріуса Сальнік О. Ю., ОСОБА_2 , третя особа - Бердянська міська рада Запорізької області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним зі справою за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи: державний нотаріус Сальнік О. Ю., ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування пункту 18 рішення Бердянської міської ради від 26 жовтня 2017 року № 21.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від

10 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 липня

2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-380, видане державним нотаріусом

Сальнік О. Ю. на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 на спадщину, яка складається з права оренди земельної ділянки площею 0,0110 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 між автостоянкою та ПТУ 19), кадастровий номер: :11:012:0055, для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні.

Визнано незаконним та скасовано повністю пункт 18 рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Бердянської міської ради від 26 жовтня 2017 року № 21 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок».

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Судові рішення мотивовані тим, що договір оренди земельної ділянки від 09 квітня 2008 року був укладений на строк до 01 серпня 2012 року, дія якого, відповідно до пункту 37 договору, припинилася внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до умов додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2014 року, договір оренди спірної земельної ділянки було поновлено на строк до 01 листопада 2017 року. За умовам додаткової угоди вона набирала чинності лише після підписання сторонами та державної реєстрації відповідно до чинного законодавства, однак державну реєстрацію цієї угоди ФОП ОСОБА_4 не здійснив, тому додаткова угода не набрала законної сили, а спадкодавець не набув прав та обов`язків орендаря спірної земельної ділянки за вказаним договором. Право оренди земельної ділянки не є складовою спадкової маси, право на яку отримала

ОСОБА_2 після смерті батька, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , подана адвокатом Линник С. В., на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 у касаційній скарзі, поданій адвокатом Линник С. В., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не було належним чином встановлено всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Зокрема вказує, що суди обох інстанцій надали перевагу лише доказам позивача у справі при цьому не надавши належної оцінки її доводам щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує, що суди залишили поза увагою той факт, що державний нотаріус Сальнік О. Ю. видала їй свідоцтво про право на спадщину відповідно вимог чинного на той час законодавства, тому у судів не було жодних правових підстав для визнання його недійсним. Вказувала, що нотаріусом також було перевірено належність її батьку, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому висновки судів обох інстанцій про те, що її померлому батьку на час смерті не належало право оренди земельної ділянки є неправильними. Вказує, що суди обох інстанцій не надали належної оцінки тому факту, що хоча її померлий батько і не зареєстрував укладену між ним та міською радою додаткову угоду до договору оренди спірної земельної ділянки, але він ввесь час до моменту своєї смерті користувався нею та сплачував податки, а Бердянська міська ради не висловлювала жодних претензій щодо повернення цієї ділянки або розірвання договору оренди землі або витребування її у спадкодавця. На її думку, оскільки спадкодавець відкрито користувався спірною земельною ділянкою та сплачував податки, то він є таким що набув право оренди цієї землі не залежно від того, що додаткову угоду до договору оренди землі щодо продовження строку користування нею, ним не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Також звертає увагу на те, що позивач набув право власності на шиномонтажну майстерню, яка розташована на спірній земельній ділянці лише після того, як вона отримала свідоцтво про право на оренду спірної земельної ділянки, тобто вказує, що на момент видачі їй оспорюваного свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса не було законних підстав для відмови, оскільки на той час позивач ще не був власником об`єкту нерухомості, який розташований на цій землі. Також вказувала, що суди обох інстанцій не надали належної оцінки тому факту, що її померлим батьком ОСОБА_4 та нею після його смерті вносилась орендна плата за користування спірною земельною ділянкою.

Доводи інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Линник С. В., вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги такими, що не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Касаційну скаргу вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

У серпні 2019 року справу № 310/7996/17 передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником будівлі - шиномонтажної майстерні на підставі розпорядження виконкому Бердянської міської ради Запорізької області від 21 червня 2017 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26 грудня 2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності від 26 липня 2017 року

(а. с. 20 том 2).

Також судами встановлено, що 09 квітня 2008 року між Бердянською міською радою і ПП ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) площею 0,0110 га (кадастровий номер :11:012:0055), розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (між автостоянкою та ПТУ-19), для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні, на строк до 01 серпня

2012 року (а. с. 11-12 том 2).

Згідно з пунктом 37 цього Договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 43 Договору встановлено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Вказаний договір було зареєстровано у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 25 червня 2008 року за № 04.

Реєстрація речового права -права оренди ФОП ОСОБА_4 підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 29 червня 2017 року, строк дії речового права встановлено -до 01 серпня 2012 року (а. с. 42

том 2).

Вказаний договір було поновлено на підставі рішення Бердянської міської ради від

27 грудня 2012 року №14 (пункт 42) на строк до 01 листопада 2017 року (а. с. 14 том 2).

Пунктами 160, 160.2 цього рішення землекористувачів, яким передані земельні ділянки в оренду, було зобов`язано до 01 червня 2013 року зареєструвати документи, що посвідчують право на земельні ділянки, згідно з нормами чинного законодавства.

Однак ПП ОСОБА_4. не зареєстрував у строк, встановлений у пункті 160.2 рішення Бердянської міської ради від 27 грудня 2012 року №14, право на земельну ділянку, а тому відповідно до пункту 160.3 пункту 42 цього рішення втратив свою чинність.

09 жовтня 2014 року між Бердянською міською радою та ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до договору від 09 квітня 2008 року, відповідно до якої строк договору оренди поновлено до 01 листопада 2017 року (а. с. 15 том 2).

Відповідно до умов додаткової угод від 09 жовтня 2014 року вона набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства.

Додаткова угода від 09 жовтня 2014 року не була зареєстрована ФОП ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а. с. 39 том 2).

Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася його дочка ОСОБА_2 та була заведена спадкова справа № 365/2016 (а. с. 31-65

том 2).

24 липня 2017 року державним нотаріусом Сальнік О. Ю. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право оренди земельної ділянки площею 0, 0110 га (кадастровий номер :11:012:0055), розташованої за адресою: АДРЕСА_3 між автостоянкою та ПТУ-19), для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні (а. с. 59 на звороті, том 2).

Отримавши свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 звернулася до Бердянської міської ради із заявою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 09 квітня 2008 року (а. с. 80 том 1).

Рішенням Бердянської міської ради від 26 жовтня 2017 року № 21, а саме пунктом

18, було вирішено: «Внести зміни до договору оренди землі від 09 квітня 2008 року, зареєстрованого у Бердянському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від

25 червня 2008 року за № 04, укладеного між Бердянською міською радою та ФОП ОСОБА_4 , щодо земельної ділянки площею 0,0110 га (кадастровий номер :11:012:0055), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні, а саме, до:

-Преамбули, замість слів: «ФОП ОСОБА_4 » читати: «громадянка України ОСОБА_2 »;

-Розділу «Реквізити сторін», замість слів: «ФОП ОСОБА_4 » слід читати: «громадянка України ОСОБА_2 » (а. с. 79 том 1).

Також за змістом наведеного рішення було поновлено договір оренди землі від

09 квітня 2008 року, який було зареєстровано у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 червня 2008 року за

№ 04, укладений між Бердянською міською радою та ФОП

ОСОБА_4 , щодо земельної ділянки площею 0,0110 га (кадастровий номер :11:012:0055), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , для розміщення та обслуговування шиномонтажної майстерні, строком до 01 жовтня 2022 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня

2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого

2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційноїскарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до стаття 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Судами обох інстанцій було встановлено, що між спадкодавцем ОСОБА_4 та Бердянською міською радою 09 квітня 2008 року було укладено договір оренди спірної ділянки на строк до 01 серпня 2012 року, та згідно пункту 37 цього договору, він припинився внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

09 жовтня 2014 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та Бердянською міською радою було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від

09 квітня 2008 року, згідно якої договір оренди було поновлено на строк до

01 листопада 2017 року.

Умовами вказаної додаткової угоди було встановлено, що вона набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, як було встановлено судами вказана додаткова угода про поновлення договору оренди землі була лише підписана сторонами, однак державної реєстрації цієї угоди спадкодавець так і не здійснив, тому додаткова угода не набрала законної сили, а у останнього за життя не виникло прав та обов`язків орендаря спірної земельної ділянки за вказаним договором оренди.

Таким чином суди обох інстанцій дійшли правильного висновку, що договір оренди земельної ділянки, який був укладений між ФОП ОСОБА_4 втратив свою чинність 01 серпня 2012 року, а дію вказаного договору так і не було поновлено, оскільки ФОП ОСОБА_4 за життя так і не здійснив державної реєстрації додаткової угоди про поновлення договору оренди спірної земельної ділянки до 01 листопада 2017 року.

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що спадкодавець за життя так і не здійснив державної реєстрації додаткової угоди про поновлення договору оренди спірної земельної ділянки до 01 листопада 2017 року, то він й не набув на час своє смерті жодних прав та обов`язків орендаря цієї земельної ділянки.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, суди з урахуванням встановлених обставин та того, що спадкодавець на час своєї смерті не мав жодних прав та обов`язків орендаря спірної земельної ділянки, оскільки не зареєстрував таке право у встановленому законом порядку, дійшли правильного висновку щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги про те, що її померлий батько та вона після його смерті користувалися спірною земельною ділянкою та вносили за неї оренду плату не мають жодного правового значення, оскільки договір оренди спірної земельної ділянки від

09 квітня 2008 року втратив свою чинність 01 серпня 2012 року, а додаткова угода про поновлення його дії до 01 листопада 2017 року не набрала законної сили, оскільки не була зареєстрована у встановленому на той час порядку, та не створила для його сторін жодних прав та обов`язків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Бердянська міська рада приймаючи оспорюване позивачем рішення від 26 жовтня 2017 року № 21, а саме пункт 18 не звернула уваги на той факт, що ФОП ОСОБА_4 належним чином не зареєстрував за собою права на користування спірною земельною ділянкою, тому у його спадкоємиці не було правових підстав на спадкування такого права оренди та відповідно вона не мала права на поновлення договору оренди землі, який втратив чинність ще 01 серпня 2012 року, оскільки додаткова угода, якою було продовжено строк оренди так і не набрала законної сили.

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки його права як власника об`єкта нерухомості, який був розташований на спірній земельній ділянці, порушувалися оспорюваним рішенням Бердянської міської ради виданим на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що права позивача на момент видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право оренди спірної земельної ділянки, а саме станом на 24 липня 2017 року, не були порушені, оскільки він своє право власності на нерухоме майно розташоване на цій земельній ділянці зареєстрував лише 26 липня 2017 року, тобто вже після отримання нею оспорюваного свідоцтва з огляду на те, що позивач власником вказаного нерухомого майна став на підставі розпорядження виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 21 червня 2017 року. Тобто ще у червні 2017 року у позивача уже виникло право на об`єкти нерухомості розташовані на спірній земельній ділянці.

Крім того, слід зазначити, що доводи касаційної скарги заявника є аналогічними доводам, наведеним нею в апеляційній скарзі, яким суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідностіпереоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Линник Світланою Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада

2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик