Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 серпня 2020 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Розвадовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року кредитна спілка «СуперКредит» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 12 листопада 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № СК60/011/18/191/04СЗ та додатковий договір про транш № 1 до цього кредитного договору, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10000,00 грн на строк до 12 листопада 2019 року.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка виникла станом на 16 січня 2020 року, в сумі 17565,83 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9659,86 грн, заборгованість по процентах за період з 30 грудня 2018 року по 16 січня 2020 року - 6689,89 грн, інфляційні витрати на прострочене тіло кредиту за період з 13 листопада 2018 року по 30 вересня 2019 року - 634,43 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 13 листопада 2018 року по 16 січня 2020 року - 340,61 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 30 грудня 2018 року по 16 січня 2020 року - 210,04 грн та витрати, пов`язані з листуванням - 31,00 грн.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подати відзив не скористався.

Судом встановлено, що 12 листопада 2018 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір кредитної лінії № СК60/011/18/191/04СЗ, відповідно до якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 10000,00 грн на споживчі потреби зі змінюваною процентною ставкою.

Цього ж дня, між кредитною спілкою та позичальником було укладено додатковий договір про транш № 1 до кредитного договору, за умовами якого кредитна спілка надає позичальнику транш згідно умов кредитного договору зі сплатою платежів згідно погодженого графіку платежів строком повернення до 12 листопада 2019 року.

Підпунктами 2 та 5 пункту 2.4 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти згідно додаткового договору про транш № 1 до цього кредитного договору, а також сплати витрати, пов`язані з листуванням, у разі неналежного виконання ним умов кредитного договору.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором, позивач 7 червня 2019 року надіслав позичальнику вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором з вимогою повернення простроченої заборгованості за кредитом в строк до 16 червня 2019 року, однак дана вимога відповідачем виконана не була. Вказану вимогу було направлено листом з рекомендованим повідомленням на адресу відповідача згідно списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих. Витрати, пов`язані з цим листуванням, становлять 31,00 грн.

Відповідно до статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 2 цієї ж статті та частини 2 статті 1046 ЦК України кредитний договір вважається укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним зобов`язань за договором не спростовані, а тому майнові права кредитної спілки «СуперКредит» підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості.

Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за кредитним договором станом на 16 січня 2020 року складає 16349,75 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9659,86 грн, заборгованість по процентах за період з 30 грудня 2018 року по 16 січня 2020 року - 6689,89 грн, інфляційні витрати на прострочене тіло кредиту за період з 13 листопада 2018 року по 30 вересня 2019 року - 634,43 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 13 листопада 2018 року по 16 січня 2020 року - 340,61 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 30 грудня 2018 року по 16 січня 2020 року - 210,04 грн та витрати, пов`язані з листуванням - 31,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат на прострочене тіло кредиту за період з 13 листопада 2018 року по 30 вересня 2019 року, тобто в період визначеного договором строку кредитування, слід відмовити.

Водночас, аналіз норми частини 1 статті 1048 ЦК України дає підстави зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку сплатити проценти за право тимчасово користуватися наданими йому коштами, однак до спливу визначеного договором строку кредитування, тобто до 12 листопада 2019 року.

Також, враховуючи, що строк кредитування відповідача закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, стягненню підлягають річні проценти за період після прострочення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 9659,86 грн та процентів за наданим кредитом в сумі 5554,53 грн, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 13 листопада 2019 року до заявленого позивачем періоду (16 січня 2020 року), що становить 65 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 9659,86 грн (борг за кредитом) х 65 дні х 3 : 100 : 365 = 51,61 грн, а також 5554,53 грн (нараховані проценти за кредитом) х 65 дні х 3 : 100 : 365 = 29,67 грн.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15326,67 грн заборгованості за кредитним договором, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9659,86 грн, заборгованість по процентах за період з 30 грудня 2018 року по 12 листопада 2019 року - 5554,53 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 13 листопада 2019 року по 16 січня 2020 року - 51,61 грн, три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 13 листопада 2019 року по 16 січня 2020 року - 29,67 грн та витрати, пов`язані з листуванням - 31,00 грн.

Частково задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 526, 625, 1046, 1054 ЦК України, статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_1 ) на користь кредитної спілки «СуперКредит» (адреса місцязнаходження: проспект Григоренка Петра, 39-Б, офіс 123 м. Київ, ідентифікаційний код в ) 15326 (п`ятнадцять тисяч триста двадцять шість) грн 67 коп заборгованості за кредитним договором кредитної лінії № СК60/011/18/191/04СЗ від 12 листопада 2018 року та 1833,99 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич