ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/573/20 Справа № 2-32/11 Суддя у 1-й інстанції - Зубій А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панько Ганни Вікторівни, ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Також, ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд, забезпечити його позов шляхом накладення арешту на весь комплекс будівель та споруд, що складається з: будівля, дерев`яні споруди в кількості 25 (площа однієї споруди 14,85 кв.м.); будівля, цегляні споруди подвійні в кількості 2 (площа однієї споруди 61,38 кв.м.); будівля, цегляні споруди одинарні загальною кількістю 15 (площа однієї споруди 28,5 кв.м.); ворота металеві довжиною 5м; паркан металевий довжиною 1500м. Договір купівлі-продажу частини комплексу будівель турбази від 15.12.2016р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37. Об`єкт нерухомого майна будівля, комплекс будівель турбази НОМЕР_2 "ІНФОРМАЦІЯ_2". Адреса: АДРЕСА_1 ;

приведення все до первинного громадянами, які користувалися цими будиночками з 2001 року стану, шляхом поставлення запірних засобів (замків); заборони ОСОБА_1 та іншим особам здійснювати мародерство, знищувати та присвоювати майно громадян, яке знаходиться на цій Туристичній базі.

В обґрунтування своєї заяви позивач ОСОБА_2 зазначив, що, незважаючи на той факт, що даний судовий спір, де приймають участь державні установи, на даний час ще не вирішено, ОСОБА_1 , який на підставі неправомірних дій державного реєстратора Панко Г.В., був внесений в реєстр речових прав як власник вищевказаного майна, 07.03.2019 року привів на туристичну базу відпочинку групу людей, виставив охорону, нікого на територію даної туристичної бази не допускав. На територію туристичної бази була допущена тільки поліція разом з понятими, які склали акт про те, що зламані двері на будиночках, де відпочивали громадяни і де знаходилось їхнє майно. На теперішній час майно громадян розкрадається, а приведені разом з ОСОБА_1 громадяни заявляють, що це майно входить до складу цілісного майнового комплексу і що ОСОБА_1 є власником комплексу. Посилається на те, що до вирішення судового спору ніхто не має права визнавати за будь-якою особою право власності на майно Туристичної бази, виселяти громадян, які перебувають на цій туристичній базі, знищувати майно, зламувати двері або в інший спосіб намагатися заволодіти цим майном. З метою попередження злочину просив задовольнити подану заяву.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року було задоволено заяву ОСОБА_2 та забезпечено його позов до ОСОБА_3 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панько Г.В., ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди, шляхом накладення арешту на весь комплекс будівель та споруд, що складається з: будівля, дерев`яні споруди в кількості 25 (площа однієї споруди 14,85 кв.м.); будівля, цегляні споруди подвійні в кількості 2 (площа однієї споруди 61,38 кв.м.); будівля, цегляні споруди одинарні загальною кількістю 15 (площа однієї споруди 28,5 кв.м.); ворота металеві довжиною 5м; паркан металевий довжиною 1500м., власником яких є ОСОБА_1 (проживає в АДРЕСА_3 , рнокпп - НОМЕР_1 ). Договір купівлі-продажу частини комплексу будівель турбази від 15.12.2016р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37. Об`єкт нерухомого майна будівля, комплекс будівель турбази НОМЕР_2 "ІНФОРМАЦІЯ_2". Адреса: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на існування реальної загрози невиконання судового рішення. Крім того, обраний спосіб забезпечення позову, на думку суду першої інстанції, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 по цивільній справі № 2-32/11 був пред`явлений позов до ОСОБА_3 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панко Г.В., ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди, предмет якого складають такі вимоги:

- визнати біржовий договір купівлі-продажу (угоду) майна підприємства банкрута ВАТ "Дніпрохімремонт", реєстраційний номер 0008, від 15.04.2008 року, укладений на Товарній біржі "Український земельно-промисловий інвестиційний ресурс" між ліквідатором Відкритого акціонерного товариства "Дніпрохімремонт" - арбітражним керуючим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , - недійсним, та укладений ОСОБА_3 на підставі цієї угоди договір купівлі-продажу частини комплексу будівель турбази від 15 грудня 2016 року - недійсним;

- визнати дії ОСОБА_3 по силовому захвату майна, яке знаходиться в рекреаційній зоні, де в однокімнатному цегляному будиночку (інв. 3487) відпочивав ОСОБА_2 , - неправомірними;

- стягнути з ОСОБА_3 двадцять чотири тисячі грн. 00 коп. в рахунок погашення моральної шкоди;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатний кам`яний будинок (інв.3487), який входив в комплекс бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та знаходиться за межами населеного пункту с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, який був проданий йому підприємством ВАТ "Дніпрохімремонт" в серпні 2001 року за 250 грн.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що предметом спору є, зокрема, визнання права власності позивача на один цегляний будинок бази відпочинку, а тому незаконним є забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на весь належний ОСОБА_1 на праві власності комплекс будівель та споруд бази відпочинку, що складається із 25 дерев`яних будівель та споруд, 17 цегляних споруд, металевих воріт та паркану, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на майно, набуте апелянтом на законних підставах, та яке не є предметом спору.

Отже, суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали не встановив дійсні обставини справи, які мають істотне значення, не вирішив питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, а також докази на їх підтвердження чи спростування.

Крім того, заходи забезпечення позову, які просив позивач застосувати, є неспівмірними із заявленими ним позовними вимогами у даній справі та порушують права інших осіб, зокрема апелянта, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. З тексту оскаржуваної ухвали не наведено жодного доказу існування реального ризику невиконання рішення.

Таким чином, колегія судів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також постановив ухвалу, яка не відповідає засадам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року про забезпечення позову не можна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року про забезпечення позову - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова