Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2683/19
Провадження № 2-о/553/10/2020
У Х В А Л А

Іменем України

10.04.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Іжик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб - Посольства Російської Федерації в Україні, Міністерства соціальної політики України, ГУ Національної поліції в Полтавській області , Антитерористичного центру при СБУ України про встановлення факту, збройної агресії Російської Федерації проти України, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року заявник ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Посольства Російської Федерації в Україні, Міністерства соціальної політики України звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту (збройної агресії Російської Федерації проти України).

Як вбачається з матеріалів справи заявник ОСОБА_1 , капітан міліції, старший оперуповноважений сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського районного відділу УМВС України в Полтавській області у відповідності до наказів керівника антитерористичного центру СБУ перебував у відрядженнях пов`язаних з проведенням антитерористичної операції, визначеної ЗУ «Про боротьбу з тероризмом».

В заяві заявником вказувалось про те, що він являється учасником бойових дій, згідно рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, при цьому заявником в заяві не вказується підстави для встановлення факту (збройної агресії Російської Федерації проти України), який по своїй природі є загальн відомим.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд заяви у його відсутність.

Представники заінтересованих осіб ГУ Національної поліції в Полтавській області , Антитерористичного центру при СБУ України, Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явились, прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представників, проти задоволення заяви заперечували, з підстав її безпідставності.

Представник заінтересованої особи Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , капітан міліції, старший оперуповноважений сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського районного відділу УМВС України в Полтавській області у відповідності до наказів керівника антитерористичного центру СБУ перебував у відрядженнях пов`язаних з проведенням антитерористичної операції, визначеної ЗУ «Про боротьбу з тероризмом».

Згідно листа Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області від 12.08.2014 року за вих. № 1/9360, вказано, що ОСОБА_1 старший оперуповноважений сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського районного відділу УМВС України в Полтавській області, вказано що останній на підставі наказів керівника антитерористичного центру СБУ від 06.04.2014 року №33/55Т, від 08.04.2014 року №33/75Т, службової телеграми МВС України від 04.05.2014 № 7999/ Яр та наказу УМВС України в Полтавській області від 06.06.2014 року №241/ос дск з 08.06.2014 року по 10.07.2014 року перебував у відрядженні у ГУМВС України в Харківській області у м. Ізюм з подальшою дислокацією в ГУМВС України в Донецькій області у м. Червоний Лиман, Святогірськ, Краматорськ Донецької області, де приймав участь у проведення антитерористичної операції, визначеної ЗУ «Про боротьбу з тероризмом»( а.с.31).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Згідно з рекомендаціями, наданими у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатись судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

В силу п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Встановлення окремо факту участі в антитерористичній операції вказаним законом не передбачено. Але обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок).

Пунктом 2-1 Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 4 Порядку визначений чіткий перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і підтверджують безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

На підставі визначених Порядком документів рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5 Порядку).

В силу Порядку рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Таким чином, що встановлення окремо факту участі в антитерористичній операції не має юридичного значення, але встановлення таких обставин є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи, рішення яких підлягає оскарженню в судовому порядку.

Вказана правова позиція закріплена Верховним судом у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 161/17554/18.

За таких обставин аргументи заявника наведені в заяві щодо наявності підстав для розгляду заяви по суті ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень матеріального та процесуального закону.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 255, 260, 261, 268, 293, 315 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб - Посольства Російської Федерації в Україні, Міністерства соціальної політики України, ГУ Національної поліції в Полтавській області , Антитерористичного центру при СБУ України про встановлення факту, збройної агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції може бути подано до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Ухвала не набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи.

Помічник судді ______________ Филь В.М.

Копію засвідчено

«___»________ 20__ року.