Справа № 541/1234/20
Номер провадження 2/541/758/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 серпня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Непокупної Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб,що втратили право на користування жилим приміщенням,

установив:

02 липня 2020 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі також зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є співвласниками вказаної квартири та не проживають в ній з 14 вересня 2016 року.

На даний час наявність реєстрації відповідачів в квартирі обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 . Її право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9323 та Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.6-7). За даною адресою зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідками голови будинкового комітету про склад зареєстрованих у житловом приміщенні осіб (а.с.4,5). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членом сім`ї власника квартири і були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 за згодою попереднього власника квартири - ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.

Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі внаслідок припинення права власності на квартиру колишнього власника ОСОБА_4 після продажу ним квартири втратили право користування цим житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 і відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

За місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 відповідачі не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги, в силу того, що власник квартири змінився, позивач, як новий власник квартири, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 141, 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, які втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідачі можуть подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський