Справа № 663/3681/18
Провадження № 6/663/59/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Радіонової О. Ю.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката Старчеуса С. І.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 663/3681/18,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду, яким її зобов`язано надавати можливість спілкування ОСОБА_2 із малолітньою ОСОБА_3 за попередньою домовленістю із нею з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини.

В обґрунтування заяви вказує, що починаючи з квітня 2020 вона відмовляє ОСОБА_2 у побаченнях з їх спільною дитиною, так як в Україні оголошено карантин, обмежуються будь-які заходи по спілкуванню людей, а вона в першу чергу хвилюється за здоров`я дитини.

В заяві стверджує, що не дозволяє дані побачення, оскільки не має можливості проконтролювати спосіб життя ОСОБА_2 , його коло спілкування, дотримання ним карантинних заходів, адже він приходив до неї з вимогою побачень із дитиною навіть без захисної маски.

З наведених підстав просила відстрочити виконання рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 26.03.2019 у цивільній справі № 663/3681/18 в частині зобов`язання її надавати можливість спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 до ухвалення урядом України рішення про закінчення карантинних заходів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Старчеус С. І. підтримали заяву про відстрочку виконання рішення суду з підстав наведених у заяві.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, про що також зазначив у відзиві на заяву (а.с. 17-21).

Заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 26.03.2019 у цивільній справі № 663/3681/18 ухвалено зобов`язати ОСОБА_1 надавати можливість спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено наступні способи спілкування за попередньою домовленістю з матір`ю, ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини:

- побачення з донькою у першу, третю неділю кожного місяця з 10.00 години суботи по 16 годину неділі без присутності матері;

- додаткові зустрічі батька з донькою за попередньою домовленістю з матір`ю (а.с. 53-57 справа № 663/3681/18).

Як вбачається з характеристики від 15.07.2020, ОСОБА_2 працює у Скадовському технікумі державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на посаді лаборанта, починаючи з 10 травня 2016 року. За період перебування на посаді зарекомендував себе позитивно, як гарний фахівець, творча та креативна людина. За характером спокійний та врівноважений, швидко адаптувався у колективі. Завжди знаходить спільну мову з колегами. Протягом періоду роботи жодного зауваження на його адресу не надходило, в колективі користується повагою та авторитетом (а.с. 24).

Актом обстеження умов проживання від 15 липня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. У дитини є своя власна кімната, в наявності багато дитячих іграшок, книжок, розвиваючих ігор тощо. Є письмовий стіл, диван, шафа для одягу, дитячий одяг (а.с. 22).

За змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частин 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 статті 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до приписів частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Аналіз наведених вище нормативних актів, які мають вищу юридичну силу, дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 як батько дитини має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, а також зобов`язаний брати участь у її вихованні та спілкуватися з нею.

Цей процес має відбуватись у визначений судовим рішенням спосіб і заявник ОСОБА_1 зобов`язана його дотримуватись.

Частиною 1 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 435 ЦПК України).

Частиною 4 статті 435 ЦПК України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина 5 статті 435 ЦПК України).

11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з послідуючими змінами і доповненнями), відповідно до якої з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Як зазначено в статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відтак, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року роз`яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування статті 435 ЦПК України і статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд роз`яснив, що відстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником.

Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Виходячи з наведеного вище суд вважає, що встановлення на території України карантину не ускладнює можливість виконання рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 26.03.2019, оскільки спілкування ОСОБА_2 з дитиною не є щоденним, а має відбуватися у першу та третю неділю кожного місяця з 10.00 години суботи по 16 годину.

26 червня 2020 року в сертифікованій лабораторії в місті Херсоні ОСОБА_2 пройшов тест на наявність у нього захворювання на COVID-19 і отримав позитивний результат (а.с. 23).

Розуміючи побоювання матері щодо здоров`я дитини, суд зауважує, що строки дії карантину, з урахуванням епідеміологічної ситуації в Україні неодноразово продовжувалися й у разі обмеження батька, у спілкуванні з дитиною будуть порушені як права дитини на спілкування із батьком, так і права батька, який в силу життєвого досвіду та способу життя усвідомлює необхідність дотримання відповідних карантинних заходів.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» не наділяють Кабінет Міністрів України повноваженням обмежувати конституційні права та свободи громадянин в силу статті 64 Конституції України, яка встановлює можливість таких обмежень лише у випадку запровадження воєнного чи надзвичайного стану, якого на даний час не існує.

Отже, будь-які обмежувальні заходи повинні бути не тільки законними, але своєчасними, доцільними, об`єктивними, адекватними і пропорційними, тобто їх позитивний ефект повинен перевищувати негативний вплив на життя громадян.

Отже, суд виходить із того, що посилання ОСОБА_1 про неможливість виконання рішення суду в межах відповідного виконавчого провадження протягом дії карантину та чинності заходів, спрямованих на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом, у зв`язку з можливими негативними для дитини наслідками, за встановлених обставин, не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

З огляду наведеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», статтями 2, 3, 10-13, 258-261, 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 663/3681/18.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 13 серпня 2020 року.

Суддя Скадовського районного суду

Херсонської області Пухальський С. В.