Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/751/19
Провадження № 2/670/25/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -- ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області із вказаним позовом, у якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього щомісячно на підставі рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 03 травня 2017 року, на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши їх розмір з 1/4 до 1/6 частини щомісячного доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, установленого для дітей відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2012 року з нього на користь ОСОБА_3 , з якою він перебував у шлюбі з 26.05.2010 року по 17.12.2012 року, були стягнені аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2012 року і до повноліття сина, які стягуються з позивача до цього часу. Крім того були стягнені аліменти на утримання ОСОБА_3 на період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення сином трьох років, ІНФОРМАЦІЯ_3 також у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно.

05.10.2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , який 03.05.2017 року рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області розірвано. Від шлюбу у них народилась одна дитина - донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка залишилась з матір`ю.

Рішенням Віньковецького районного суду від 03.05.2017 року з нього на користь відповідача ОСОБА_4 були стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.03.2017 року до досягнення донькою повноліття.

Таким чином, з 27.03.2017 року з позивача на утримання двох неповнолітніх дітей утримується щомісячно половина його щомісячного доходу (заробітку), що суперечить п. 5 ст. 183 СК України, де передбачене стягнення аліментів на двох дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.

З часу стягнення аліментів на користь ОСОБА_7 змінився його матеріальний і сімейний стан. Виникла значна заборгованість по аліментах, яку він повинен сплатити ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8 , а також відповідачці на утримання дочки ОСОБА_9 . Щомісячні стягнення аліментів в розмірі половини заробітку позбавляють його можливості ліквідувати заборгованість.

Крім того позивач зазначив, що на теперішній час він тимчасово не працює, перебуває на обліку як безробітний з 13.08.2019 року в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості; понад два роки проживає однією сім`єю з жінкою, з якою не перебуває в шлюбі, та її неповнолітнім сином. У зв`язку з ростом цін на товари та послуги, решти заробітку (доходу), що залишаються, позивачу не вистачає для забезпечення необхідним себе та членів сім`ї, інших доходів він не має, та перебуває в скрутному матеріальному становищі.

Тому, покликаючись на положення ст. 182 СК України, згідно з якою обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є, зокрема матеріальне становище платника аліментів, а також наявність інших дітей, а також ст. 192 СК України, за положеннями якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів, у разі зміни його матеріального або сімейного стану, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 03.10.2019 року у справі відкрито провадження, та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 17.10.2019 року надала на позов відзив, у якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначила, що позивач був офіційно працевлаштований з січня місяця 2019 року та отримував заробітну плату за січень - 6052,81 грн, лютий - 18920,00 грн, березень - 18920,00 грн, травень - 17491,60 грн, червень - 17834,29 грн, липень - 21730,55 грн, серпень - 12621,69 грн, однак ухилявся від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 , допускав заборгованість, та за станом на 01.10.2019 року заборгованість становила 23200,00 грн.

Вказувала, що після звільнення позивача з роботи він перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю в розмірі середньоденної заробітної плати за попередній період, відповідно до раніше отримуваної заробітної плати орієнтовна сума допомоги по безробіттю буде становити - 19000,00 грн щомісяця, та дана допомога буде виплачуватись центром зайнятості протягом дев`яти місяців, і з якої можуть утримуватись аліменти. Також позивач має у власності 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку, яка розташована за адресою: с. Вільне, Криворізького району, Дніпропетровської області. Твердження позивача, що оскільки в нього є син від другого шлюбу і по сплаті аліментів у нього теж заборгованість, то щомісячні стягнення аліментів в розмірі половини заробітку позбавлять його можливості ліквідувати заборгованість, теж не є істотною причиною зменшення розміру аліментів, так як на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 він погоджувався з розміром призначених аліментів судом. Отже, частка кожного утримання має складати 1/4 частини, при цьому буде забезпечена рівність дітей, належний життєвий рівень позивача і дітей. Крім того позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом вперше.

05.11.2019 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, де він вказав, що наведені відповідачем у відзиві заперечення на позов не відповідають фактичним обставинам є неправдивими і спростовується наступними доказами.

Згідно звіту про здійснення відрахування та виплати аліментів, який був направлений 18.01.2019 року в Саксаганський ВДВС ТОВ «Техноекспорт», де він був постійно працевлаштований і працював протягом п`яти років, на підставі постанови ДВС від 04.10.2017 року за виконавчим листом, виданим Віньковецьким районним судом 19.05.2017 pоку, бухгалтерією ТОВ систематично проводились відрахування аліментів на користь ОСОБА_2 . За період з 01.07.2018 року по 18.01.2019 року аліменти на її користь були утримані в сумі 6106 грн, та на період звільнення 18.01.2029 року заборгованості немає.

Заборгованість по аліментах на користь відповідача за час роботи в ТОВ «Метінвест-КРМЗ» виникла не з вини позивача, оскільки після працевлаштування в товариство він, з тим щоб уникнути заборгованості, 01.04.2019 року звернувся з заявою на ім`я начальника Покровського відділу ДВС, в якій просив направити виконавчі листи про стягнення аліментів за новим місцем мешкання та роботи в Саксаганський район.

Однак з невідомих причин держвиконавцем Саксаганського відділу ДВС Бассано А.Ю., на виконанні в якого знаходились отримані з Покровського відділу ДВС виконавчі листи про стягнення аліментів як на користь ОСОБА_3 , так і на користь ОСОБА_2 , тільки 25.07.2019 року направлено в ТОВ «Метінвест-КРМЗ» лише одну постанову про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на користь ОСОБА_3 , а постанова про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на користь ОСОБА_2 в ТОВ «Метінвест-КРМЗ» направлена не була.

Наведене спростовує посилання ОСОБА_2 у відзиві на те, що офіційно працюючи і отримуючи з січня 2019 року по серпень 2019 року заробітну плату, він злісно ухилявся від сплати аліментів.

Починаючи з 13.08.2019 року позивач тимчасово не працює і перебуває на обліку в Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості як безробітний. Відповідно до довідки від 28.10.2019 року № 4768, його дохід за період з 13.08.2019 року по 30.09.2019 року становить 11135,61 грн, з якого утримані аліменти в сумі 1873,20 грн на підставі постанови про звернення стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , винесеної державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС від 25.09.2019 року в розмірі 50 % доходу до повного погашення заборгованості, яка станом на 12.08.2019 року складає - 21975,80 грн. Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати Криворізького міжрайонного центру зайнятості, ОСОБА_2 за вересень 2019 року з нарахованої йому соціальної допомоги по безробіттю в сумі 3746,40 грн сплачено 936,60 грн (25 %), за жовтень 2019 року з нарахованих 4402,45 грн сплачено аліментів - 1100,60 грн (25 %). Така ж сума утримана на користь ОСОБА_3 , тобто стягнення проведені в максимальному розмірі - 50 %. За таких обставин без зменшення розміру аліментів погашення заборгованості, яка виникла не з вини позивача, неможливе.

Наведені докази, на думку позивача, спростовують обставини викладені відповідачем у відзиві і є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 14.01.2020 року справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , будучи повідомленим належним чином, у судове засідання не з`явився, в наданій до суду заяві просив справу розглянути за його відсутності та позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила судові засідання у справі проводити за її відсутності, вказавши, що проти задоволення позовних вимог заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась також, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, письмових пояснень до суду від неї не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши доводи та заперечення сторін, суд доходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Віньковецького районного суду від 03.05.2017 року розірваний.

В період шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась дочка ОСОБА_9 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати із матір`ю, тобто відповідачем у справі.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 03.05.2017 року вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.03.2017 року до досягнення донькою повноліття.

Виконавчий лист № 2/670/166/17 з примусового стягнення аліментів з позивача на користь відповідача за вказаним рішенням суду від 03.05.2017 року перебуває на виконанні Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Крім того згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.05.2012 року до повноліття дитини.

Із довідки Криворізького міськрайонного центру зайнятості від 26.12.2019 року № 5192 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний у Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості з 13.08.2019 року, та за період з серпня по листопад 2019 року він отримав допомогу по безробіттю у сумі 26561,25 грн, із яких 9586,01 грн відраховано аліментів.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

За положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми, присвячені обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Разом з тим, 17.05.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум у 2020 році встановлений на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, та відповідно розмір аліментів на дітей від 6 до 18 років: з 01 січня -1109 гривень, з 01липня - 1159 гривень, з 01 грудня - 1197,50 гривень.

Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач у своїй позовній заяві просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини на утримання дочки ОСОБА_9 , покликаючись на те, що з нього стягуються також аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку, що у сумі складає 1/2 частину його заробітку, в результаті чого утворюється заборгованість зі сплати аліментів, що ставить його у скрутне матеріальне становище.

Водночас, як вбачається із рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 року, ухваленому у справі № 176/2278/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, що стягуються, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , з 1/4 до 1/6, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, установленого для дітей відповідного віку до досягнення повноліття.

Із наданої суду довідки Криворізького міськрайонного центру зайнятості видно, що позивач ОСОБА_1 дійсно на теперішній час безробітний, однак отримує допомогу по безробіттю у сумі, що більше ніж у три рази перевищує прожитковий мінімум, встановлений на 2020 для працездатних осіб, та із вказаної суми утримано 9586,01 грн аліментів.

Суд також бере до уваги, що позивач є здоровим, працездатним, інших доводів та доказів, які б давали суду підстави зменшити розмір аліментів, він суду не надав, заборгованість по сплаті аліментів не може свідчити про погіршення його матеріального становища, та враховуючи, що розмір стягуваних аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, позов до задоволення не підлягає.

Крім того, зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 призведе до отримання дітьми позивача аліментів в різних розмірах, оскільки на утримання сина ОСОБА_8 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частину від доходу, а на утримання дочки ОСОБА_9 у разі задоволення позову буде стягуватись 1/6 частина, що порушуватиме права дитини щодо її повноцінного утримання по відношенню до іншої дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180, ст. 181, ст. 182, ст. 184, ст. 192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-13, ст. 17, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -- ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 05.02.2020 року.

Суддя О.М. Волкова