Дата документу 29.01.2020 Справа № 334/5409/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5409/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко Л.І.
Провадження №22-ц/807/269/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: секретаря Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В. Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй належить на праві власності 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - 21/50 частин цього будинку. Без її згоди як співвласника та без дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України відповідачка виконала реконструкцію своєї частини житлового будинку літера А2-2 і зробила самочинну прибудову, яка спирається на несучу конструкцію даху (конька) будинку літера А, у зв`язку з чим на опорах даху та стінах будинку з`явилися тріщини і дощова вода потрапляє в будинок. За її зверненням листом Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 19 червня 2015 року № П-18/1 повідомлено, що будівельні роботи з реконструкції вищевказаного житлового будинку шляхом прибудови виконані ОСОБА_1 самовільно, що є порушенням законодавства у сфері містобудування, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності і складено припис від 20 квітня 2015 року про усунення порушень. Самовільна прибудова відповідачки порушує її право як власника житлового будинку на безпечні умови проживання в ньому. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу даху недобудованої житлової прибудови літера А2-2 з території даху житлового будинку літера «А» (спирання на коньок).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 02 березня 2016 року до участі у справі як третю особу залучено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08 серпня 2016 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом часткового демонтажу даху другого поверху з території житлового будинку літера А. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 643,60 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 вересня 2016 року роз`яснено рішення суду, що спір виник стосовно даху прибудови літера А2-2, який спирається на дах будівлі літера А, розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , тому знесенню підлягає саме дах другого поверху житлової прибудови літера А2-2, який спирається на дах будівлі літера А.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив належним чином всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Суд не звернув уваги на обставини, встановлені рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 січня 2001 року в цивільній справі № 2-1966/2001 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою, а саме те, що прибудова до її частини будинку виконана попереднім власником і за рахунок такої прибудови вона стала складати 21/50 частину будинку. Реконструкцію зазначеної прибудови виконано нею відповідно до проекту № 5/101-07-98, розробленого Державним комунальним підприємством «Градпроект» та погодженого 30 липня 1998 року Головним управлінням архітектури та містобудування Запорізької міської ради. Порушення, які зафіксовані Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області у квітні 2015 році, вона усунула і надала відповідні документи, а Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 22 червня 2015 року зафіксував виконання вимог припису та дотримання будівельних норм і правил. Після 22 червня 2015 року відсутні будь-які документи чи докази, які б свідчили про порушення нею будівельних норм і правил. Крім цього, 07 травня 2015 року вона зареєструвала своє право власності з урахуванням всієї площі будинку разом із житловою прибудовою літера А2-2.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року зазначену касаційну скаргу задоволено частково, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю того факту, що самовільно споруджена відповідачкою прибудова порушує права позивача як власника земельної ділянки.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Судом установлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - 21/50 частин цього будинку.

Згідно з матеріалами інвентарної справи за адресою: АДРЕСА_1 неодноразово проводилася технічна інвентаризація. 22 серпня 1981 року ОСОБА_1 стала власником 21/50 частин будинку, а 06 листопада 1981 року проведено інвентаризацію та встановлено, що на ділянці знаходиться будівля А-1, прибудова А1-1, сіни а1, а-2, а11-1, а-1. При проведені інвентаризації в 1994 році на ділянці ОСОБА_1 виявлена одноповерхова прибудова літера А-2.

За заявою ОСОБА_1 30 квітня 1997 року техніком Запорізького міжміським бюро технічної інвентаризації складено акт технічних змін, в якому зазначено, що під час виходу на ділянку АДРЕСА_1 виявлені такі зміни: в житловій прибудові А2-2 добудований другий поверх, вхід на другий поверх по приставній металевій драбині, побудований навіс.

Згідно з планом земельної ділянки, затвердженим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12 листопада 2012 року, будинок АДРЕСА_1 містить, зокрема прибудову А2-2.

За інформацією, наведеною у відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 30 березня 2016 року № 1008-22.2/846, в єдиному реєстрі відсутні відомості щодо отримання документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .

19 червня 2015 року Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області на ім`я ОСОБА_2 надано відповідь, в якій зазначено, що будівельні роботи з реконструкції частини житлового будинку (А2-2) АДРЕСА_1 виконані самовільно, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності та надано припис від 20 квітня 2015 року про усунення порушень.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частинами другою, третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частини перша, четверта статті 376 ЦК України).

Водночас, задовольняючи позов та зобов`язуючи ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом часткового демонтажу даху другого поверху з території житлового будинку літера А, суд першої інстанції не обгрунтував та не спростував доводів відповідачки про те, що житлову прибудову літера А2-2 на земельній ділянці за вказаною адресою здійснено ОСОБА_1 відповідно до проекту № 5/101-07-98, розробленого Державним комунальним підприємством «Градпроект» та погодженого 30 липня 1998 року Головним управлінням архітектури та містобудування Запорізької міської ради.

Так, в матеріалах справи міститься проект № 5/101-07-98, розроблений Державним комунальним підприємством «Градпроект» та погодженого 30 липня 1998 року Головним управлінням архітектури та містобудування Запорізької міської ради ( а.с. 45-47 т. 1), з якого вбачається, що технічні рішення прийняті в наданому замовником проекті відповідають вимогам діючих норм і правил та забезпечують безпечну експлуатацію об`єкта.

Відповідно до акту перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22 червня 2015 року, складеного Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, яким встановлено, що вимоги припису від 20 квітня 2015 року № 50 виконані, відмітка про самовільне будівництво нерухомого майна по АДРЕСА_1 в інвентарній справі бюро технічної інвентаризації від 24 квітня 2015 року № 089 відсутня, порушень вимог містобудівного законодавства не виявлено ( а.с. 53 т, 1).

07.05.2015 року ОСОБА_1 провела реєстрацію права власності з урахуванням всієї площі будинку з житловою прибудовою А2-2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 48 т. 1).

Після складанего Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області акту від 22 червня 2015 року, в якому зазначено про виконання вимог припису від 20 квітня 2015 рокук № 50 та про відсутність порушень вимог містобудівного законодавства, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 будівельних норм і правил.

Крім того, слід зазначити, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 січня 2001 року в цивільній справі № 2-1966/2001, яке набрало законної сили 06 березня 2001 року ОСОБА_1 на 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 виділено в користування земельну ділянку площею 204 кв. м. (а.с. 54-56 т. 1), а попередньому власнику ОСОБА_5 виділена земельна ділянка площею 591 кв. м., земельну ділянку площею 1.5 кв. м. залишено у спільному користуванні.

На підставі вищезазначеного судового рішення державним виконавцем було проведено розмежування земельних ділянок, а ОСОБА_1 було встановлено паркан відповіно до меж визначених зазначеним судовим рішенням.

Після смерті ОСОБА_5 у травні 2004 року її частку у праві власності на житловий булинок успадкувала ОСОБА_2

Будівництво спірної частини даху другого поверху будинку здійсювалося, коли власником 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 , водночас, доказів, які б свідчили про те, що зазначене будівництво здійснювалося на земельній ділянці, яка виділена попередньому власнику ОСОБА_5 та порушувало право користування земельної ділянкою і частиною житлового будинку ОСОБА_5 , матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 150211 від 14.09.2005 року площею 0.0592 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, у позові, задоволеного судом, ОСОБА_2 просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні всією земельною ділянкою загальною площею 0,0801, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення даху другого поверху недобудованої житлової прибудови А2-2 ( без зазначення розмірів і площі) з території даху житлового будинку літ. А ( спирання на коньок).

За вимогами норм статті 80-81 ЦПК України кожн сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповіді, які були направленні на адресу позивачки про розгляд її звернення до: Ленінської районної адміністрації від 19.06.2007 року за № П-153/1; Департаменту ДАБІ у Запорізькій області від 15.05.2015 року за № 1008-211/1194, від 19.06.2015 року за № П-18/1. від 30,03.2016 року, за № 1008-22.2/846 не підтверджують, що будівництво ОСОБА_1 другого поверху здійснено саме на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 (0,05928 га), та, що саме від таких робіт виникають безпечні умови проживання у її 29/50 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , інших доказів, які б на підставі технічних даних підтверджували вказані позивачкою обставини, матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка ОСОБА_2 не зверталася до суду із заявою про призначення відповідної експертизи, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивачки не бажав проведення експертизи, а також не надала суду висновок експерта, складений на її замовлення, відповідно до положень ч. 1 ст. 106 ЦПК України на підтвердження тих обставин, що саме унаслідок незаконної прибудови другого поверху житлового будинку, призвело до тріщин на балках даху будинку літ. « А» та виникають безпечні умови проживання позивачки у її частині житлового будинку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Натомість, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та беззаперечні докази, які б були підставою для задоволення позову ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користування всією земельною ділянкою, загальною площею 0.0801 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення даху другого поверху недобудованої житлової прибудови А2-2 з території даху житлового будинку літ А., та, що саме зазначена прибудова призвела до тріщин на балках даху будинку літ « А».

Проте, суд першої інстанції не надав належну оцінку зібраним доказам у справі, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З оглялу на зазначене, рішення суд першої інстанції не можна вважати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасуанню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати судового збору, понесені відповідачкою при апеляційному перегляді справи у розмірі 276.96 грн., при касаційному перегляді в розмірі 292.32 грн., а всього підлягають стягненню 569.28 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих споруд відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 276.96 грн., судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 292 .32 коп., а всього 569.28 грн .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.Маловічко С.В.