ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/406/20 Номер провадження 22-ц/814/1886/20Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернувся до ЗАТ КБ (зараз - АТ КБ) «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28.05.2008 року, а також довідку про умови кредитування. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку" складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підстав договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, у подальшому розмір ліміту збільшився до 18 000 грн. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24.03.2020 року має заборгованість у розмірі 33 226, 14 грн., яка складається з наступного:

- 17552,47 грн - заборгованість за тілом кредиту;

в т.ч. - 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита;

- 17552,47 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками

- 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам;

- 7303,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

- 6549,82 грн - нарахована пеня;

- 0,00 грн - нараховано комісії;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1570,29 грн. - штраф (процентна складова).

У позові банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.05.2008 року у розмірі 33226, 14 грн. станом на 24.03.2020 року та судові витрати.

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитною заявою № б/н від 28.05.2008 року в загальній сумі 17552,47 грн. станом на 24.03.2020 року (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1110,49 грн.

Позивач АБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, пенею та штрафами та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку в оскаржуваній частині задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах та Тарифах свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений і з ними не погоджувався.

Скаржник вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову і зазначив, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому згідно умов укладеного договору було збільшено до 18 000 грн., що підтверджується довідкою банку. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався, відповідач користувався наданими коштами, в анкеті-заяві сторони погодили штрафи при порушенні зобов`язань, а починаючи з 01.10.2019 року відсотки нараховувались згідно змінених Умов та правил надання банківських послуг, що були розміщені на офіційному сайті банку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судове рішення підлягає апеляційному перегляду тільки в частині вимог про стягнення процентів за ст. 625 ЦК України, штрафів та пені, тобто в межах поданої позивачем апеляційної скарги, в іншій частині заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року не переглядається.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ (зараз АТ КБ) «ПриватБанк» з метою оформлення кредитної картки, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28.05.2008 року (а.с.30), відповідно до умов якої встановлено кредитний ліміт у 1000 грн., зі сплатою 3% річних на залишок заборгованості.

До заяви банк додав Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та діяли на час укладення договору, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» (а.с. 31, 32-37).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 24.03.2020 року становить 33 226, 14 грн. та складається з наступного: - 17552,47 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. - 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; - 17552,47 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам; - 7303,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; - 6549,82 грн - нарахована пеня; - 0,00 грн - нараховано комісії; - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1570,29 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не погоджені відповідачем.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Оскільки відповідач уклав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, він зобов`язанмй повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а тому колегія суддів погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту.

Проте колегія суддів не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у сумі 7303, 56 грн., виходячи з наступного.

Як убачається з заяви про оформлення кредитної картки і довідки про умови кредитування, які підписані відповідачем, в них міститься умова щодо процентної ставки у 3 % на залишок заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28.05.2018 року та в довідці про умови кредитування процентна ставка відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання зобов`язання за кредитним договором не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємної частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема, що в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84%- для картки «Універсальна голд» та 74,4%- для преміальних карток.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання відповідачкою заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 84%.

За таких обставин, судом вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. При цьому, вимог про стягнення заборгованості за відсотками, виходячи із ставки 3% у місяць на залишок заборгованості, що зазначені у заяві та довідці про умови кредитування, банк не заявляв.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за пенею, штрафами.

Позивач же, визначаючи розмір пені виходив з Умов та Правил, які не підписані відповідачем. Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді неустойку за договором, яка встановлена у формі сплати пені.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що матеріали справи не містять належних, допустимих доказів на підтвердження погодження між сторонами умов договору в частині сплати штрафів.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, з наступних підстав.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами укладеного кредитного договору, викладеними в заяві про оформлення кредитної картки, визначено, що за прострочення більш ніж на 120 днів за грошовими зобов`язаннями, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми позову.

Таким чином, розмір процентної складової штрафу в даному випадку слід вираховувати з суми заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 17552, 47 грн., тобто він становить 877, 62 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф 250 грн. (фіксована частина) та 877, 62 грн. (процентна складова).

Не заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі щодо урегулювання банком правовідносини із позичальником згідно з принципом свободи договору і відповідач погодилася на те, що умови, на яких вони вступають у договірні правовідносини, зафіксовані у кількох документах: анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах банку.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 9 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільноправових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно реалізувати право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. За таких обставин немає підстав для висновку, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, рішення необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафів та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, а також змінити рішення в частині стягнутого судового збору на користь банку. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року- скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по штрафу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" штраф 250 грн. (фіксована частина) та 877, 62 грн. (процентна складова), а всього 1127, 62 грн.

Заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року в частині стягнутого судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 1177,12 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 220,71 грн. пропорційно до задоволеної частини скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов