ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3124/20Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/767/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/3124/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року, ухвалене суддею Вийванко О.М., повний текст якого складено 22 травня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 24 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 3648.55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2017 року. Взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 28 січня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 11241.18 грн., з яких 2488.97 грн. - заборгованість за кредитом; 2473.46 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5150 грн. - заборгованість за пенею; 1128.75 грн. - штраф.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредитного договору в розмірі 2488.97 грн. та 2102.00 грн. сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині відмови в задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені та штрафу, оскільки відповідач, підписуючи Генеральну угоду, користуючись кредитними коштами, висловив свою згоду зі всіма істотними умовами договору, згідно яких банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 3648.50 грн. на строк 60 місяців з 24 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року та визначено сплату процентів 1.5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Зазначає, що відповідач у даній справі не подавав своїх заперечень проти позову.

Враховуючи наведене просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в даній частині задоволити. В решті рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилася, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Апеляційна скарга подана лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

12 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмову вигляді.

Встановлено, що у анкеті-заяві містяться персональні дані ОСОБА_2 , контактна інформація, відомості про сімейний стан, освіту, місце роботи, заробітну плату, тощо, дата та її підпис, однак, не визначено бажаний розмір кредитного ліміту за платіжною карткою (а.с. 8).

24 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 12 листопада 2007 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Щодо реструктуризації заборгованості, то у розділі 1 Генеральної угоди сторони домовились зменшити розмір заборгованості, який виник в період з дня надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 604.29 грн., комісію на 0.0 грн., пеню на 0.0 грн., штраф на 524.46 грн.; визначили, що заборгованість за цим договором становить 3900.56 грн., а остання дата погашення заборгованості - 31 грудня 2017 року.

Стосовно приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, то у розділі 2 Генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику ОСОБА_2 строковий кредит в розмірі 3648.56 грн. та строк 60 місяців, з 24 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1.5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказаній заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 93.15 грн. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Останнє погашення заборгованості повинно бути здійснено не пізніше 31 грудня 2017 року (а.с. 9).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка має заборгованість за Генеральною угодою (б/н від 24 грудня 2012 року), яка станом на 28 січня 2020 року становить 11241.18 грн., з яких:

2488.97 грн. - заборгованість за кредитом;

2473.46 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

5150 грн. - заборгованість за пенею;

1128.75 грн. штраф (а.с.3-4).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Генеральна угода від 24 грудня 2012 року містить анкетні дані ОСОБА_2 , її контактну інформацію, суму тіла кредиту 3648.56 грн., строк дії договору - з 24 грудня 2012 року по 31 грудня 2017 року, відсоткову ставку в розмірі 1.5 % на місяць (18 % річних), порядок погашення заборгованості та положення про санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, зокрема, штраф в розмірі 1128.75 грн. Зі змісту вказаної Генеральної угоди вбачається, що ОСОБА_2 погодилася з тим, що дана Генеральна угода разом із Умовами та правилами, а також Тарифами, складають між нею та банком кредитний договір.

Суд першої інстанції уваги на вказане не звернув, як і не врахував, що позивач просить стягнути заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 грудня 2012 року, а не за анкетою-заявою від 12 листопада 2007 року.

Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачкою Генеральної угоди, між нею та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідачка була повідомлена про такі умови кредитування, як строк дії договору, відсоткова ставка за користування кредитними коштами, штраф, порядок погашення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 2473.46 грн. за період з 24 грудня 2012 року по 28 січня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

За умовами Генеральної угоди сторони погодили, що дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 грудня 2017 року.

Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 31 грудня 2017 року відповідач мала, зокрема, сплатити позивачу проценти.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц,від 04 липня 2018 року у справі№14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 31 грудня 2017 року (дата закінчення терміну дії кредитного договору) становить 1566.23 грн.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсотках у розмірі 1566.23 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування.

При цьому, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 30 січня 2017 року по 28 січня 2020 року) слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штрафу, колегією суддів враховується наступне.

Пунктом 2.8. Генеральної угоди від 24 грудня 2012 року передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позивальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В Генеральній угоді від 24 грудня 2012 року не визначено розмір пені та комісії за неналежне виконання зобов`язання, а п.2.8. угоди відсилає на встановлення розміру пені Умовами та правилами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідачки пені (комісії) посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Надані позивачем Правила та умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка прийняла запропоновані банком Умови та правила щодо пені.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по пені в сумі 5150.00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні з відповідача штрафу, не звернув увагу на те, що у п.2.2. Генеральної угоди визначено сплату штрафу в розмірі 1128.75 грн. у разі прострочення, який і просив стягнути позивач при зверненні до суду з вказаним позовом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума процентів за користування кредитом у розмірі 1566.23 грн. та штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1128.75 грн.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованістю за відсотками та штраф слід скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості по відсотках у розмірі 1566,23 грн. та штраф у розмірі 1128,75 грн.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме: 3153 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді (а.с.73).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2694 (двi тисячi шiстсот дев`яносто чотири) гривнi 98 копiйок заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2012 року, яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1566.23 грн. та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1128.75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3153 (три тисячi сто п`ятдесят три) гривнi 00 копiйок сплаченого судового збору за апеляційний розгляд.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 21 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий

Судді