Справа № 211/162/19
Провадження № 2/211/120/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 січня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку , -

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку . Просила визнати недійсним п. 27 договору іпотеки від 04 серпня 2008 року року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Приват Банк» та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н. І.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № KRKWGА у відповідності до якого Позивач отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 31 434, 17 доларів США. В забезпечення по Кредитному договору між відповідачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки 04 серпня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пахомовою Н І. Криворізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4294.

ОСОБА_1 не будучи фахівцем у галузі права звернулася із даним Договором іпотеки до адвоката для проведення юридичного аналізу даного правочину. Та проаналізувавши даний договір іпотеки ОСОБА_1 було роз`яснено фахівцем, що при укладенні даного договору відбулося порушення Банком норм чинного законодавства та її прав та інтересів. У пункті 27 договору іпотеки від 04 серпня 2008 року зазначено, що: «Звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: Переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця, або продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» . Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ; невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель в праві задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом положень ч.ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шлюхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстраці власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Дійсно договір про задоволення вимог іпотекодержателя або від застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору : правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Та відповідно до чинного законодавства застереження в іпотечному договорі яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. Тільки при дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням процедури звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». Та «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя », яке з у пункті 27 договору іпотеки від 04 серпня 2008 року не містить цих умов. Відповідно до ст. 628 ЦК України ,зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Проте, спірний Договір не містить всіх обов`язкових умов. Відтак вказівка зазначена у положеннях п. 27 Договору іпотеки є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя є хибною, оскільки вказані положення договору іпотеки не є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписом частини 1 статті 638 цього Кодексу, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З урахуванням встановлених обставин, положення п. 27 Договору іпотеки щодо «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно у зв`язку чим пункт 27 договору іпотеки від 04 серпня 2008 року де зказано, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя зазначеного іпотеки є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя - є недійсним. В день підписання договору іпотеки згода на укладення самого договору іпотеки надавалася, а от додаткова згода на включення вказаного вище застереження до договору іпотеки взагалі не надавалася хоча мала надаватися обов`язково, відсутність якої і спричиняє недійсність застереження. Виходячи з того, що вказане застереження є окремим від договору і договором, за яким відбувається розпорядження майном, та його укладення проявляється у включенні його до договору іпотеки, потрібна згода Іпотекодавця, має даватися нотаріально посвідчена згода іпотекодавця і на укладення договору іпотеки і на включення до нього застереження про задоволення вимог Іпотекодержа в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження визнається недійсним.

Окрім того , що саме застереження про задоволення вимог іпотекодеря яке включено до даного Договору іпотеки і яке прирівнюється до такого догов не відповідають загальним положенням про договір, установленим розділом II п`ятої Цивільного кодексу України під тим застереженням у тому вигляді у якому воно як договір включене до Договору іпотеки у даному застереження взагалі немає особистого підпису ОСОБА_1 як Іпотекодавця та сторони даного застереження, що є двохстороннім договором. У відповідній графі під самим застереженням відсутній підпис Іпотекодавців. ОСОБА_1 не будучи юристом не могла знати та розуміти , що дані застереження які включено до договору іпотеки не відповідають нормами законодавства. Фактично додаткова згода на включення вказаного вище застереження договору іпотеки взагалі не надавалася хоча мала надаватися обов`язково, відсутність якої і спричиняє недійсність застереження. Тобто має даватися нотаріально посвідчена згода Іпотекодавця і на укладення договору іпотеки і на включення до нього застереження про задоволення Іпотекодержателя в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди застереження визнається недійсним.

Представник позивача ОСОБА_2 надала суду клопотання про розгляд справи за її відстуності та відсутності позивача, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача надав суду відзив, згідно якого вказав, що в позові необхідно відмовити, застосувати строк позовної давності, адже ніхто не заваджав позивачеві звернутися раніше з даним позовом. ВСУ не робив висновків, що за відсутності окремого дозволу іпотекодавця на включення застереження в договір іпотеки є підставою для визнання такого застереження недійсним. Ні законодавець ні ВСУ не визначають підставою визнання застереження недійсним, якщо відсутня окрема нотаріальна згода іпотекодавця. Крім того відповідач зазначае, що ні законодавець ні ВСУ не вимагають окремого нотаріального дозволу для внесення застереження в договір іпотеки.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності нотаріуса.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 04 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № KRKWGА у відповідності до якого Позивач отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 31 434, 17 доларів США.

В забезпечення по Кредитному договору між відповідачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки 04 серпня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Пахомовою Н І. Криворізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4294, згідно якого відповідач ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до пункту 27 договору іпотеки від 04 серпня 2008 року зазначено, що: «Звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: Переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця, або продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої цієї статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що іпотечний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Застереження в іпотечному договорі прирівнюється до відповідного договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, а тому доводи позову про необхідність окремої згоди на включення до договору іпотеки відповідного іпотечного застереження є безпідставними.

Сторони передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, що не суперечить статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №754/17290/15-ц в Постанові від 04.04.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи позивача та його представника щодо невідповідності застереження вимогам законодавства до договору та відсутності окремої згоди іпотекодавця на застереження, спростовуються встановленими у справі обставинами.

Таким чином, аналіз наведених нормативних положень Закону України «Про іпотеку», а також положень оскаржуваного пункту іпотечного договору дає суду підстави вважати, що спірним пунктом договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом визнання права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки. Пункт 27 договору іпотеки від 04 серпня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», повністю відповідає положенням ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» та не суперечить нормам закону.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що при укладенні іпотечного договору, зокрема пункту 27 Договору, були додержані всі вимоги, передбачені чинним законодавством, та підстави його недійсності відсутні, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, судом встановлено наступне.

Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Однак позивач вважав, що не пропустив строк позовної давності, оскільки термін дії договору відповідає строку виконання основного зобов`язання, кінцевий термін погашення за кредитним договором № KRKWGА від 04.08.2008 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Разом з тим, частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що кредитний договір № KRKWGА від 04.08.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено 04 серпня 2008 року, кінцевою датою повернення кредиту є 04.08.2018 року.

Відповідно до п.30 договору іпотеки, термін дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, з позовом про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку позивач звернулася 10 січня 2019 року (направлено позов почтою 28.12.2018 року), тобто в межах строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Керуючись ст.ст.626-628 ЦК України, ст.ст.33,36 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.4, 13, 76, 77, 81, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення. Якщо було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат