Дата документу 17.08.2020 Справа № 554/6663/19
Провадження № 2/554/812/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді - Троцької А.І.,

при секретарі - Зайцевій Я.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Божко Т.Б. ,

представника відповідача - Харенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 162747 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що СВ прокуратури Полтавської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000770, внесеного до ЄРДР 21.03.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом: знищення з матеріалів кримінальної справи №04580007 висновку судово-медичної експертизи цитолога Балацької В.І. від 21.07.2004 року про проведення експертизи по волоссю, яке було відібране із п`яти областей його голови та висновку судово-медичного експерта-імунолога Нікольченко 0.1. від 05.07.2004 року про проведення експертизи піднігтьового вмісту з його рук; винесення завідомо незаконних рішень від 09.06.2005 року та 27.10.2005 року (вироку Апеляційного суду Полтавської області та ухвали Верховного Суду України відповідно), фальсифікації в повному обсязі матеріалів кримінальної справи №04580007, підробки слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області Постольником Є.О. протоколу допиту в якості свідка ОСОБА_4 від 24.09.2013 року і її підпису, тощо. 27.04.2018 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Горячуна О.О. було в черговий раз закрито кримінальне провадження № 0000770, внесене до ЄРДР 21.03.2016 року, з правовою кваліфікацією ст. 364 ч. 1 КК України, на підставі н. 2 ч. 1 ст. 284 КГІК України. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 червня 2018 року було скасовано постанову слідчого від 27.04.2018 року про накриття кримінального провадження як необгрунтовану, а матеріали справи направлено для продовження досудового розслідування. Тобто, на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, за більш як три роки слідчим не проведено усього обсягу необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, не встановлені особи, причетні до вчинення злочинів, у зв`язку з чим жодній особі до цього часу не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розслідування кримінального провадження. Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні на недотримання розумних строків також належним чином не реагують. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав, інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення прав, яке триває вже на протязі 39 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Розмір моральної шкоди визначив з урахуванням ч. 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 1 ст. 8 ЦК України.

Ухвалою від 29 липня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

27 вересня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву представника прокуратури Полтавської області. У відзиві зазначали, що свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням слідчим суддею Октябрського районного суду міста Полтави на підставі його скарги ухвали про скасування постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження №0000770 від 21.03.2016 року за ч. 1 ст. 364 КК України. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим (прокурором) розумних строків або допущення будь- яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Водночас, на даний час відсутні рішення судів у межах кримінального провадження, де встановлено порушення органом досудового розслідування розумних строків. Разом із цим, надання оцінки дотриманню органом досудового розслідування розумності строків не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції. Враховуючи, що ОСОБА_5 заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на підставі приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який не регулює зазначені спірні правовідносини, а при цьому суд не може вийти і застосувати інші норми матеріального права, позовна заява ОСОБА_6 є необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою від 15 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Божко Т.Б. позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представник прокуратури Полтавської області - Харенко В.М. позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомляв.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 21 березня 2016 року до ЄРДР за № 0000770 внесено відомості з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.364 КК України за фактом знищення з кримінальної справи № 04580007 висновку судово-медичної експертизи цитолога Балацької В.І. від 21.07.2004 року про проведення експертизи по волоссю,яке було відібране із п`яти областей моєї голови та висновку судово-медичного експерта-імунолога Нікольченко О.І. від 05.07.2004 року про проведення експертизи піднігтівого вмісту з моїх рук, винесення завідомо незаконних рішень від 09.06.2005 року та 27.10.2005 року (вироку Апеляційного суду Полтавської області та ухвали верховного суду відповідно) , фальсифікації в повному обсязі матеріалів кримінальної справи № 04580007, підробки слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області Постольніковим Є.О. протоколу допиту в якості свідка ОСОБА_4 від 24.09.2013 року і її підпису,тощо.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на відшкодування шкоди за рахунок держави встановлено ст. 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, положеннями ст.ст. 1,2 вказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та випадків виникнення у громадянина права на її відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВС від 22 травня 2019 року по справі № 686/20012/18 з подібними фактами і спірними правовідносинами суд касаційної інстанції зробив такі висновки.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли, на думку позивача, з підстав неправомірних дій та бездіяльності посадової особи прокуратури і як наслідок позивачеві могла бути спричинена моральна шкода, враховуючи тривале розслідування кримінального провадження, ініційованого за його заявою, що підлягає відшкодуванню на загальних підставах

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, згідно з пунктом 5 цієї Постанови до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає, що у кримінальному провадженні №0000770 від 21 березня 2016 року досудове розслідування на даний час триває, про підозру у будь-яким особам не повідомлялось, обвинувальний акт до суду не направлявся, проте будь-яких даних на підтвердження цього суду не надано. На підтвердження позовних вимог долучено лише єдиний доказ, ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 6.06.2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження, що не може свідчити про систематичність бездіяльності відповідача.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди не зазначено, якими доказами підтверджується завдання страждань, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Наявність ухвали слідчого судді про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження не є безперечним доказом вини відповідача у недотриманні розумних строків досудового розслідування, на які посилається позивач.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано доказів протиправності дій чи бездіяльності прокуратури та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи викладене, суд вважає позов не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» , адреса: м.Полтава, вул. Пушкіна, 91.

Представник позивача: Божко Тетяна Борисівна , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Прокуратура Полтавської області, адреса: м.Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7.

Державна казначейська служба України, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Повний текст рішення виготовлено 21.08.2020 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.