Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2771/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/2771/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа - Приватне підприємство «Земля плюс», про стягнення коштів за договором про виконання послуг,

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 19 квітня 2018 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), третя особа - Приватне підприємство «Земля плюс» (далі - ПП «Земля плюс»), про стягнення коштів за договором про виконання послуг.

Позов обґрунтований тим, що 02 жовтня 2015 року позивач уклав договір з відповідачем на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (далі - договір).

Враховуючи, що відповідач, в обумовлений пунктом 5.1 договору тримісячний строк, не виконав взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на свою користь 2000 грн сплаченого авансу та 21900 грн пені за прострочення виконання умов договору, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2017 року провадження у справі зупинено до вступу у справу правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою цього суду від 06 лютого 2018 року провадження у справі відновлено та залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_3 його спадкоємця ОСОБА_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21900 грн пені за прострочення виконання договору про надання послуг від 02 жовтня 2015 року. У задоволенні вимог про стягнення 2000 грн сплаченого авансу відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що під час виконання договору від 02 жовтня 2015 року виявилося, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , вже відведена 28 квітня 2005 року рішенням Житомирської міської ради № 520 та на неї видано Державний акт про право власності на земельну ділянку від 01 вересня 2005 року. Тобто, на дану земельну ділянку у 2005 році вже розроблювався проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суд не звернув уваги на зазначені обставини, не врахував, що невиконання ним зобов`язань за договором сталося не з його вини, а відповідно до пункту 4.4 договору сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини.

У відзиві ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_1 , просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що докази подані відповідачем до апеляційної скарги з порушенням вимог процесуального законодавства. Крім того, вказав, що ділянка, якою користувався ОСОБА_3 , не приватизована, перебуває у межах земельної ділянки, що належить міській раді, і предметом договору було виготовлення документації виконавцем, а не про приватизацію земельної ділянки, рішення про яку приймає міська рада. Оскільки відповідач не виконав умови договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 уклав договір з відповідачем ФОП ОСОБА_2 , відповідно до якого останній прийняв на себе зобов`язання на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.2 договору виконавець приступає до виконання робіт при надходженні авансу 2 000 грн.

Згідно з пунктом 5.1 договору, строк дії договору починається у відповідності до пункту 2.2 і закінчується через три місяці після початку робіт.

02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 було сплачено ФОП ОСОБА_2 авансовий внесок в сумі 2000 грн, що підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру.

Відповідач в строк обумовлений договором і на час розгляду справи в судах не виконав взяті на себе за договором обов`язки.

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у зв`язку з невиконанням відповідачем умов спірного договору і обґрунтовував свої вимоги посиланням на норми частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача.

ОСОБА_1 як спадкоємець набула у спадщину право вимагати відшкодування збитків, завданих у договірних зобов`язаннях, в тому числі й пені за несвоєчасне виконання умов договору на підставі статей 526, 570, 1218, 1230 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Згідно з пунктом 2.2 договору сторони домовились про початок дії договору з моменту отримання виконавцем авансу у розмірі 2000 грн, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до частини другої статті 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором.

За загальним правилом цивільного судочинства, сторона, винна у порушенні зобов`язання має відшкодувати другій стороні збитки, якщо інше не встановлено договором.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 21900 грн пені за прострочення виконання договору про надання послуг від 02 жовтня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»). Крім того, в рішенні суду зазначено, що вимога позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на його користь 2000 грн авансу не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не заявлялась вимога про розірвання договору.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на наступне.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Предметом договору було зобов`язання на виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.4. договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

Матеріали справи не містять, а відповідач не довів належними доказами відсутність вини у не виконанні зобов`язань за договором, що звільняло б його від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором. Останній приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, проте не надав доказів, що ним вжито всіх заходів для належного виконання зобов`язання - виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Подання ОСОБА_2 доказів після розгляду справи судом першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін. Тому, суд апеляційної інстанції не приймає як докази: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 427144 від 01 вересня 2005 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку 0,0442 га по АДРЕСА_1 ; додаток до протоколу засідання міської комісії по вирішенню земельних спорів від 28 жовтня 2004 року, а саме встановлений порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 : технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (землекористувач: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ), які подані відповідачем після ухвалення рішення судом першої інстанції. Крім того, ним не зазначено обставин неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Водночас, надана відповідачем технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка виготовлена за заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та видані на їх ім`я державні акти на земельні ділянки розміром 0,0245 га та 0,0442 га відповідно за цією адресою не мають правового значення для вирішення спору, оскільки відповідачем не виконані умови договору з виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 і не доведено відсутність вини у невиконанні таких зобов`язань.

Обставина наявності кадастрового номера земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 не перешкоджала у виконанні умов договору, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 серпня 2020 року.