Справа № 295/1228/18
УХВАЛА

іменем України

"17" серпня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі судових засідань Рабчинська Я.В.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача Опанасюк С.П.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення у справі №295/1228/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04.09.2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заява мотивована тим, що постановою Житомирського апеляційного суду від 12.03.2019р. скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04.09.2018р. Вказаною постановою стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину з 01.02.2018 року і до повноліття дітей. На даний час заборгованість складає 76000 грн. згідно довідки Богунського ВДВС. Вказана заборгованість утворилась в зв`язку з тим, що у відповідача змінились обставини. Так, 01.03.2019р. він уклав шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син. Дитина та дружина ОСОБА_5 перебувають на його утриманні. Крім того, відповідач зазначає про те, що у нього погіршився стан здоров`я, він припинив підприємницьку діяльність, зараз в пошуках нової роботи. Наведені обставини свідчать про те, що відповідач опинився в скрутному матеріальному становищі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів. На думку відповідача, розстрочка заборгованості на 24 місяці шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 3084 грн. забезпечить виконання рішення суду та не порушить права дітей.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник стягувача Опанасюк С.П. проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечив, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від "04" вересня 2018 р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Стягнто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.02.2018 року і до повноліття дітей (а.с.41).

Згідно з постановою Житомирського апеляційного суду від 12.03.2019р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04.09.2018р. та прийнято нове судове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01.02.2018 року і до повноліття дітей (а.с.133-134).

Як вже зазначалось, 22.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Вирішуючи питання на предмет задоволення зави ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення, суд враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно із ч. 4 зазначеної статті, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, зокрема враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон пов`язує можливість відстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник обгрунтовує свою заяву тим, що рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, виконати вчасно він його може з підстав складного фінансового становища припиненням підприємницької діяльності, а також у зв`язку з перебуванням на лікуванні в КНП «Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, наявності на утриманні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружини ОСОБА_5 , з якою уклав шлюб 01.03.2019р., а тому просить розстрочити виконання зазначеного рішення строком на 24 місяці (2 роки), сплачуючи по 3084,00 грн. щомісячно на користь позивачки.

Як вбачається із доданих до матеріалів справи документів, заявник перебував на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі, проте таке перебування в лікувальному закладі має ознаки тимчасового (з 08.01.2020р. та кінцевий період не вказано, а дата видачі довідки 10.01.2020р.).

Вирішуючи вказане в заяві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що заявником при наведенні мотивів для розстрочення виконання рішення не надано жодного доказу перебування у скрутному матеріальному становищі станом на час звернення з відповідною заявою до суду, які б в свою чергу давали підстави для розстрочення виконання судового рішення.

В даному випадку зазначення заявником в підтвердження поважності причин відсутність коштів, важкий фінансовий стан не є достатньою підставою в розумінні закону для розстрочення виконання рішення суду, оскільки обставини, наведені заявником в заяві про розстрочення виконання судового рішення носять не особливий і надзвичайний характер, відтак, не є підставою вважати винятковим випадком у розумінні ст.435 Цивільного процесуального кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

Важке матеріальне становище заявника, наявність на утриманні дитини в другому шлюбі, суд не вважає підставою для надання розстрочки виконання рішення суду, інших виключних підстав заявником не наведено, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви.

Суд звертає увагу, що виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Відтак, суд враховуючи інтереси малолітніх дітей, зважаючи на відсутність підстав, передбачених законом для розстрочки виконання судового рішення, враховуючи позицію представника позивача, який заперечив проти задовлення заяви про розстрочення виконання рішення суду, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суд.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 89, 141, 258, 259, 260, 268, 435, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак