Ухвала

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 456/3778/19

провадження № 61-12657ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Управляюча компанія «Світанок», про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Управляюча компанія «Світанок» (далі - КП «УК «Світанок»), про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку. 06 вересня 2019 року квартиру позивача було затоплено. Згідно з актом комісії КП «УК «Світанок» від 06 вересня 2019 року причиною затоплення стало халатне відношення відповідача до користування внутрішньо квартирних мереж холодного водопостачання, внаслідок чого позивачу затоплено стіну і стелю в кухні, ванні, коридорі і суміжній кімнаті з туалетом та відбулося вздуття підлоги. Внаслідок залиття, квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки жити в ній стало неможливо.

Згідно з кошторисною документацією, складеною інженером - проектувальником ОСОБА_3 , вартість проведення ремонту квартири позивача становить 39 588,00 грн та за проведення експертизи позивачем було сплачено 800,00 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20 000,00 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - КП «УК «Світанок», про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було б встановити причини залиття квартири, а також факт того, що така подія сталась через протиправну поведінку відповідача.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 39 588,00 грн майнової шкоди, завданої внаслідок залиття його квартири та 800,00 грн за оплату послуг експерта. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн моральної шкоди. Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 184,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, натомість відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

ОСОБА_1 у серпні 2020 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 21 липня 2019 року у вищевказаній справі.

В касаційній скарзі заявник просить, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване судове рішення скасувати та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимоги про відшкодування майнової шкоди у розмірі 40 388,00 грн та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, що у сукупності є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 100,00 грн) грн, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження ОСОБА_1 посилається на підпункти «а», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 забезпечить єдність судової практики і є пріоритетним у порівнянні з малозначним характером справи.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що зазначена справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки виконання оскаржуваної постанови може вплинути на фінансове становище її сім`ї, Верховним Судом відхиляються, оскільки такі доводи є суб`єктивними судженнями заявника та фактично не підтверджені належними та допустимими доказами.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, призначив справу до розгляду в порядку (письмового) позовного провадження, тим самим позбавив її можливості надати пояснення щодо своєї позиції у справі. Однак, зазначені доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони за своїм змістом не відповідають вимогам пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зводяться до власного тлумачення положень цивільного процесуального законодавства щодо порядку розгляду малозначних справ.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Управляюча компанія «Світанок», про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик