Справа № 352/1138/19
Провадження № 22-ц/4808/868/20
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 26 травня2020 року, вскладі судді Струтинського Р.Р., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області про визначення місця проживання малолітніх дітей.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що за час проживання з відповідачем ОСОБА_1 , як жінка та чоловік однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі, у них народилося двоє дітей, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. З 2017 року відносини між нею та відповідачем припинено і з того часу відповідач маніпулює питанням місця проживання дітей.

Так, 04.03.2019 року останній звернувся до голови Ямницької сільської ради з проханням передати дітей для проживання з ним, однак орган опіки та піклування відмовив у задоволенні його прохання. Проте, відповідач, неодноразово говорив про те, що забере дітей до себе під час одного із побачень, а тому виникла потреба визначити місце проживання дітей у судовому порядку.

Позивач вказала, що діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом нею у с. Сілець Тисменицького району в облаштованому житловому будинку зі всіма зручностями, де створені всі належні умови для їх проживання. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дітей, харчуванням, їх духовним і особистісним розвитком, виховує та піклується про них, організовує відпочинок. Відповідач проживає у іншому населеному пункті, с.м.т. Єзупіль, власного житла не має, проживає в житловому будинку разом з батьком, якому 70 років і який потребує догляду та допомоги за станом здоров`я і неодруженим братом. ОСОБА_1 проявляє епізодичний інтерес до дітей, ніколи з ними сам не залишався.

05.10.2018 року виконавчий комітет Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади надав відповідачу право спілкуватися та брати участь у вихованні синів кожну неділю з 10 год. до 19 год., дні народження, святкові дні та канікули за взаємною домовленістю з батьками. Оскільки відповідач та його родичі погрожують відібрати від неї дітей, вона подала до органу опіки та піклування клопотання про присутність працівника служби у справах дітей на побаченнях відповідача з дітьми.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила визначити місце проживання малолітніх синів з нею.

Рішенням Тисменицького району від 26 травня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 27.11.2019 року представником відповідача, було подано заяву про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета позову. ОСОБА_1 не заперечував щодо проживання дітей з матір`ю, жодних дій, які б свідчили про бажання змінити місце проживання дітей не вчиняв, натомість хоче брати участь у вихованні дітей шляхом встановлення графіку побачень з ними, саме тому звернувся до Тисменицького районного суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

Вказує, що суд необґрунтовано взяв до уваги довідку видану фельдшерсько-акушерським пунктом про те, що діти проживають з матір`ю, яка на даний час визнана недійсною. Суд не надав належної оцінки запереченню відповідача щодо обставин припинення сімейних відносин.

Діти після припинення сімейних стосунків були передані батьком матері для проживання з нею в будинку її батьків в с. Сілець. Зазначає, що в матеріалах справи наявні численні звернення до Ямницької сільської ради та правоохоронних органів з приводу вчинення позивачкою протиправних дій, однак дані звернення по суті проігноровані Ямницькою сільською радою, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції не дав оцінки тому, що орган опіки і піклування Ямницької сільської ради в цій справі не надав висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дітей, місце та час їх спілкування, а також поза увагою суду залишилась та обставина, що в позивачки відсутній самостійних дохід.

Апелянт просить скасувати рішення суду та винести ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмета спору.

Представник позивачки - ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, такими, що суперечить матеріалам справи, фактичним обставинам справи, позиції відповідача у суді і не спростовує висновків суду.

На час пред`явлення позову про визначення місця проживання дітей мав місце спір щодо визначення місця проживання дітей, так як відповідач 25.07.2018 року отримавши дублікати свідоцтв про народження дітей, без погодження з матір`ю подав заяву про зарахування старшого сина до школи за своїм місцем проживання в с. Єзупіль, а 04.03.2019 року звертався до голови Ямницької сільської ради із заявою, в якій просив передати дітей для проживання з ним.

В судовому засіданні 26.05.2020 року відповідач визнав позов, а в подальшому представник відповідача подав апеляцію, в якій заперечує висновки суду та просить закрити провадження у справі за відсутності предмета спору.

Поведінка сторони відповідача у суді свідчить про те, що ОСОБА_1 непослідовний у своєму ставленні до місця проживання дітей та не бажає, щоб місце проживання дітей з матір`ю було визначено судом у встановленому порядку, а отже між сторонами снує спір з цього питання.

Апелянт просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, просив рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечила доводи апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування Ямницької сільської ради ОТГ - Федак В.Я. заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, суд першої інстанції виходив з інтересів малолітніх дітей, врахував сталі соціальні зв`язки, їх місце навчання та психологічний стан.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали, як жінка та чоловік однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 50, 51).

Після припинення спільного проживання сторін, діти залишилися проживати з матір`ю - ОСОБА_3 .

Згідно довідки Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області від 10.05.2019 року № 255, малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області № 01-01/20 від 26.02.2020 року вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 159).

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як убачається із змісту рішення комісії з питань захисту прав дитини Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області від 26.02.2020 року висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю ґрунтується на досліджених фактичних даних, умовах проживання дітей, встановлених актом обстеження житлово-побутових умов, дослідженні довідок, характеристик дітей за місцем їх навчання та виховання.

Посилання апелянта на те, що суд розглянув спір, якого по суті між сторонами немає, а тому провадження по справі підлягало закриттю, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

Посилання ОСОБА_1 на те, що між ним та позивачкою відсутній спір щодо місця проживання малолітніх дітей є необґрунтованим, оскільки суду не представлено доказів того, що батьки в добровільному порядку досягнули згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , адресованої голові Ямницької сільської ради від 04 березня 2019 року, останній просив переглянути рішення про порядок його участі у вихованні дітей та передати дітей на проживання з ним. (а.с.53-55). Крім того, зібраними доказами в справі підтверджено, що сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо участі батьків у вихованні дітей, так, у провадженні Тисменицького районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду та закриття провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмета спору є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що суд необґрунтовано взяв до уваги довідку видану Фельдшерсько-акушерського пункту с. Тязів №138 від 26.03.2019 року на підтвердження того, що діти проживають з матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки факт проживання та реєстрації малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 підтверджено довідкою Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району від 10.05.2019 року №255, про що зазначено в рішенні суду. Крім того, вказана обставина також не заперечувалася відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та обґрунтовано визначив місце проживання малолітніх дітей з матір`ю.

Рішення суду постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 26 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин