ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1334/20
Єдиний унікальний номер справи: 668/7732/15-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21 серпня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бездрабко В.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Херсонська міська рада про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Херсонська міська рада про визнання права власності на майно.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 01 лютого 2016 року позов задоволений. Визнано, що належна на праві власності ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 є частиною домоволодіння по АДРЕСА_2 і складає 22/100 його частини.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 22/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 .

12 серпня 2020 року ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Петренко Катерина Дмитрівна, подала апеляційну скаргу на судове рішення від 01 лютого 2016 року та письмове клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження цього рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення заявник посилається на те, що її не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи судом першої інстанції; повний текст оскаржуваного рішення від 01 лютого 2016 року судом їй не направлявся, що вплинуло на строк подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим просила визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

Також вказала, що станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України, в редакції 2015 року. Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Діючий на момент ухвалення судового рішення закон не передбачав обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а пов`язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, з приводу чого просила не застосовувати положення ст.358 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою не може бути відкрито з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ч.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Суд касаційної інстанції зазначив, що згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо при цьому не завдається шкоди самій суті права і переслідується легітимна мета за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами вимоги щодо строків оскарження судових рішень.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм в тому числі і процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначав, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

Отже, посилання апелянта про можливість на час вирішення питання про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду від 01 лютого 2016 року, застосування положень ЦПК України, в редакції від 25 грудня 2015 року, позбавленні правового обґрунтування.

За положеннями ст. 2 ч.3 п.8, ст. 17 ч.1 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) 03 квітня 2008 року, вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Згідно ст. 358 ч.2 ЦПК України (яка діє на час подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 достовірно знала про ініційоване позивачем судове провадження, про дату призначеного розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення їй судової повістки (а.с.138), однак із апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 01 лютого 2016 року звернулася до апеляційного суду лише 12 серпня 2020 року, тобто через чотири роки і шість місяців.

Правова конструкція статті 358 ЦПК України дає суду можливість поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду лише внаслідок виникнення у особи, яка заявляє клопотання про таке поновлення, обставин непереборної сили.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність та відповідає прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, наведеній, зокрема в його рішенні «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року та інших.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Петренко К.Д. подана 12 серпня 2020 року, тобто після спливу більш одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили відповідачем не доведена, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Петренко Катерина Дмитрівна, у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою від 12 серпня 2020 року на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 01 лютого 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Херсонського

апеляційного суду В.О. Бездрабко