Провадження №22-ц/812/2090/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.

за участі позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Сулими В.В., представника третьої особи: Прокуратури Одеської області Цвікілевич Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 489/2357/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сулими Вадима Володимировича на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Кокарєва Вячеслава Валентиновича у приміщенні цього суду о 09 год 23 хв 22 жовтня 2020 року, повний текст якого складений 09 листопада 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб: Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

в с т а н о в и л а :

29 травня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Сулима В.В. звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб: Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області), Прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Позов мотивовано тим, що 12 червня 2018 року колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 звернувся до Суворовського ВП ГУНП в Одеській області із заявою про скоєння позивачкою злочину, передбаченого статтею 190 КК України (шахрайство). Того ж дня відомості про скоєння злочину за вказаною заявою внесено до ЄРДР та розпочато досудове слідство за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, проведення якого доручено старшому слідчому Суворовського ВП ГУНП в Одеській області капітану поліції Нетребському О.А. В той же день слідчий звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на автомобіль МерседесБенц GLE, державний номерний знак НОМЕР_1 . 13 червня 2018 року слідчим суддею Суворівського районного суду м. Одеси накладено арешт на зазначений автомобіль. 07 липня 2018 року вказаний автомобіль, яким керувала ОСОБА_1 , на підставі ухвали слідчого судді був зупинений працівниками поліції в м. Кам`янецьПодільській Хмельницької області. Автомобіль був вилучений, а позивачка змушена була повертатися додому попутним транспортом, що стало для останньої неприємністю та шокованою несподіванкою. Внаслідок противоправних дій слідчого, прокурора та судді позивачка була позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися належним їй транспортним засобом. 26 липня 2018 року слідчим суддею Суворовського районного суду м. Одеси за клопотанням позивачки скасовано арешт на автомобіль МерседесБенц GLE. Однак транспортний засіб було передано особам, які не є його власниками, та місцезнаходження його на теперішній час невідоме. 10 червня 2019 року кримінальне провадження стосовно позивачки закрито на підставі пункту 2 частини 6 КПК України. Таким чином, протягом 2018-2019 років стосовно ОСОБА_1 розслідувалось безпідставно порушене кримінальне провадження № 0002771 за частиною 2 статті 190 КК України, під час якого вона була протиправно позбавлена належного їй майна автомобілю «Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 2 830 883 грн. Посилаючись на те, що перебування під слідством 11 місяців і 30 днів: з 12 червня 2018 року (дати винесення клопотання про арешт майна) по 10 червня 2019 року (дати закриття кримінального провадження), незаконні дії з боку органів поліції та прокуратури, які полягали у незаконному вилученні автомобілю, формальності та байдужості при розгляді заяв в рамках кримінального провадження, завдали ОСОБА_1 моральні та фізичні страждання, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, призвели до зневіри та страху перед правоохоронними органами, викликали почуття безпорадності перед репресивною машиною держави, а наслідком перебування більше року в стані емоційного стресу стали негативні психосоматичні зміни: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настій, пригніченість, образливість, насторога, невпевненість в собі, постійна тривога з приводу майбутнього, позивачка просила суд стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, коштів у розмірі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 20 625 грн. витрат на правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву представник Державної казначейської служби України зазначав, що ОСОБА_1 взагалі не перебувала під слідством, кримінальне провадження стосовно неї закрито постановою слідчого, а не судом, тому відповідно до статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди, завданої незаконними діями таких органів віднесено до їх компетенції, а не суду. Крім того, розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, є надуманим та визначений без урахування засад розумності та виваженості, не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань, оскільки в основу розрахунку позивачем покладено матеріальні витрати від вартості затриманого автомобіля. За такого, підстави для відшкодування шкоди з державного бюджету відсутні.

Прокуратура Одеської області в своїх поясненнях, наданих суду першої інстанції, стверджувала, що позивачці в рамках кримінального провадження № 0002771 про підозру не повідомлялось, обвинуваченою вона не була, тому підстави для стягнення на її користь моральної шкоди відсутні. Крім того, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку завданої їй шкоди.

ГУНП в Одеській області в своїх поясненнях вважало даний позов необґрунтованим, а вимоги викладені в ньому такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено доказами обставини, які підтверджують незаконність дій органів поліції та прокуратури, а також факт спричинення їй моральної шкоди саме в результаті таких незаконних дій, а тому відсутні підстави для відшкодування їй державою моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сулима В.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки: стосовно неї розслідувалося кримінальне провадження; під час розслідування до позивачки з боку органів досудового розслідування були вжиті процесуальні заходи (арешт майна), які з точки зору Європейського суду з прав людини, свідчать про висунення обвинувачення і внаслідок якого вона незаконно була позбавлена майна; досудове розслідування стосовно ОСОБА_1 проводилося майже рік; кримінальне провадження закрито з реабілітуючих підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Одеської обласної прокуратури, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, будь-яких інших доказів на підтвердження незаконності дій або бездіяльності органів поліції позивачкою не надано, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду - залишити без змін

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, її представника адвоката Сулими В.В., представника третьої особи - Одеської обласної прокуратури, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2018 року до Суворовського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_2 щодо вжиття заходів до ОСОБА_1 , яка, з його слів, шляхом шахрайських дій заволоділа його грошовими коштами на загальну суму 60 000 доларів США (а.с.147).

Відомості щодо вказаної заяви внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002771 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 190 КК України (а.с.42).

Також ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні подано цивільний позов про відшкодування з ОСОБА_1 на його користь 60 000 доларів США матеріального збитку та 10 000 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.151-152).

З метою забезпечення цього цивільного позову слідчим Суворовського ВП ГУНП в Одеській області Нетребським О.А за погодженням з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 Каліушком М.Б. подано до суду клопотання про арешт автомобілю «Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (а.с.156-157).

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2018 року клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на автомобіль «Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 , шляхом заборони його відчуження та оголошено його у розшук з наступним місцем зберігання вказаного автомобілю - на спеціалізованому майданчику тимчасового зберігання автомобілів та автотранспорту № 8, що розташований за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 31а/1 (а.с.45-47).

Сторони не заперечують, що на підставі вказаної ухвали слідчого судді 07 липня 2018 року автомобіль Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , яким управляла позивачка, був зупинений співробітниками патрульної поліції м. Кам`янець-Подільський та примусово вилучений.

Згідно відповіді від 08 серпня 2018 року № 39/8676 начальника слідчого відділу Суворовського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області на адвокатський запит представника позивачки Суворівський відділ поліції не володіє інформацією щодо пересування автомобілю, належного позивачці, після його затримання співробітниками патрульної поліції м. Кам`янець-Подільський та залишення на місцевому спец-майданчику (а.с.62).

У відповіді від 23 вересня 2019 року № 39/М-2134 начальника слідчого відділу Суворовського ВП в м. Одесі ВП ГУНП в Одеській області на заяву позивача зазначено, що у кримінальному провадженні вказаним відділом слідчих дій з автомобілем Мерседес Бенц» GLE, державний номер НОМЕР_1 , не проводилось, дозвіл на видачу вказаного автомобілю будь-якій особі не видавався (а.с. 77).

Ухвалами слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року за клопотанням ОСОБА_2 та від 26 липня 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 скасовано арешт щодо вказаного автомобілю (а.с.48-51).

Постановою старшого слідчого СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області Нетребського О.А. від 10 червня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002771 за частиною 2 статті 190 КК України, закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.88-89).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просила про відшкодування з держави в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої їй, як вона вважає, неправомірними діями органів досудового слідства та прокуратури при здійсненні кримінального провадження № 0002771, оскільки: стосовно неї тривалий час розслідувалося кримінальне провадження; під час розслідування до позивачки з боку органів досудового розслідування були вжиті процесуальні заходи (арешт майна), які з точки зору Європейського суду з прав людини, свідчать про висунення обвинувачення і внаслідок якого вона незаконно була позбавлена майна; кримінальне провадження закрито з реабілітуючих підстав.

Відмовляючи у позові, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведений факт незаконності дій органів досудового слідства та прокуратури та завдання ними моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, таким, що суперечить положенням матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також вимогам процесуального закону.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частинами 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини 6 цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і також передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (дивіться висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 25 березня 2020 року по справі № 641/8857/17 звернула увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина1 статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина 2 статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина 4 статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд може притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), проте у цій справі Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не виконав свій процесуальний обов`язок і не роз`яснив позивачці її права щодо залучення до участі у справі співвідповідачами Головне управління Національної поліції в Одеській області та Прокуратуру Одеської області, незаконними рішеннями та діями посадових та службових осіб яких, на думку ОСОБА_1 , їй завдано моральної шкоди, не попередив про наслідки вчинення або невчинення вказаної процесуальної дії, тобто не сприяв здійсненню позивачкою її процесуальних прав і, як наслідок, розглянув справу по суті у неналежному (неповному) суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь при вирішенні спору.

Отже, у порушення указаних норм процесуального права суд першої інстанції не вирішив питання про можливість залучення до участі у справі співвідповідачами органів досудового слідства та прокуратури, які у даній справі були третіми особами, без участі яких висновок суду про доведеність/недоведеність по суті позовних вимог не може вважатися обґрунтованим, оскільки є передчасним.

Вказане має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки, розглянувши справу лише за участі Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, і не залучивши органи, дії яких, за твердженням позивачки, призвели до завдання їй моральної шкоди, суд не встановив всіх фактичних обставин справи, які необхідні для встановлення факту завдання моральної шкоди, а в разі доведення такого - визначення розміру відшкодування цієї шкоди. Державна казначейська служба України будь-яких дій відносно позивача не вчиняла, тому й об`єктивно не могла надати пояснення з приводу обставин, викладених у позові.

Такі висновки відповідають викладеним у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц.

Суд апеляційної інстанції з огляду на положення статей 13, 367 ЦПК України позбавлений права ініціювати питання про притягнення до участі у справі співвідповідачів чи заміну первісних відповідачів належними.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У справі, яка переглядається, порушення судом норм процесуального права потягло неправильне вирішення спору, оскільки судом фактично розглядались питання про права та обов`язки осіб, що не брали участі у справі як відповідачі.

Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб`єктному складі, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку статті 51 ЦПК України, то рішення суду першої інстанції в силу пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.

З огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є передчасними.

У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті апеляційним судом не перевіряється.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки внаслідок часткового задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове про відмову у позові, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сулими Вадима Володимировича задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року скасувати, постановити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб: Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 23 грудня 2020 року