ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7648/20 Справа № 216/3925/20 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

25 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М., розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про визнання права на власність і споживання своєї власності,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 повернута позивачу.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суд від 10 серпня 2020 року була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків у виді сплати судового збору в розмірі 420,40 грн.

20.08.2020 на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суд від 10 серпня 2020 року про залишення без руху апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі, поданій на ухвалу Дніпровського апеляційного суд від 10 серпня 2020 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 для сплати судового збору за розгляд його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 20 липня 2020 року про повернення позивачу позовної заяви, скаржник вказує на те, що він має позови до держави Україна в особах Центрально-Міського районного, Саксаганського районного і Дніпровського апеляційного судів м.Кривого Рогу, які надають послуги у сфері правосуддя, тому він, як споживач на підставі статті 22 Закону України №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Також, ОСОБА_1 зазначає, що Дніпровський апеляційний суд порушив його права і зловжив своїми повноваженнями, протиправно, вимагаючи від позивача сплати судового збору, вказуючи, що він не є працездатною особою, йому 69 років і він є пенсіонер. Окрім того, позивач наголошує на тому, що Закон України «Про судовий збір» прийнято із грубим порушенням і в супереч вимогам ст.22 Конституції України. Позивач просить не вимагати від нього сплати судового збору, розглянути цю скаргу справедливо, публічно у розумні терміни, передати справу до Верховного Суду України, який визначить підсудність за цим позовом, ухвали суду першої інстанції від 08.07.2020 та від 21.07.2020 скасувати, новою ухвалою відкрити провадження у цій справі, передати справу іншим судам України, оскільки позивач не довіряє усім суддям Центрально-Міського районного, Саксаганського районного і Дніпровського апеляційного судів м.Кривого Рогу. Також, скаржник просить звернутися до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо не виконання Державою Україна взятого на себе зобов`язання при приєднанні до Європейської Конвенції з прав людини, ст.1 -запровадити в Україні засоби правового захисту для запобігання порушенню прав, які захищає Європейська Конвенція, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, звернутися до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо неконституційності Закону України «Про судовий збір», так як він прийнятий всупереч ст.22 Конституції України - «звужує зміст та обсяг існуючих прав і свобод».

Нормами п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що скаржником зазначені норми закону не виконано, документи, що підтверджують сплату судового збору не додано, як і не додано документів, які б підтверджували підстави для звільнення від сплати судового збору, встановлені законом.

За положеннями статті 8 Закону України про «Судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

2. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року позивачем ОСОБА_1 не виконана, оскільки судовий збір не сплачено, клопотань про звільнення, зменшення, відстрочити або розстрочення сплати судового збору на певний строк, не подано, документів які б підтверджували майновий стан позивача та надавали йому право на звільнення від сплати судового збору, також не подано.

Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивності.

У відповідності до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст.129 Конституції України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Отже, позивач ОСОБА_1 , звернувшись із апеляційною скаргою на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року не виявив належної зацікавленості у розгляді справи, оскільки судовий збір у встановленому розмірі не сплатив, документів, які підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, не подав, що є підставою для повернення апеляційної скарги, у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі без руху від 10 серпня 2020 року.

За таких обставин апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року, слід вважати неподаною та повернути її скаржнику.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, а саме подати до суду докази сплати судового збору або документи які підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про визнання права на власність і споживання своєї власності, слід вважати неподаною та повернути її скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М. Бондар