Справа № 201/8219/20
Провадження № 2/201/2985/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив припинити право власності ОСОБА_3 , на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; у рахунок компенсації за припинення права власності на 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, виплатити ОСОБА_3 за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 27 260,50 грн, які внесено на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська; у рахунок компенсації за припинення права власності на 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, виплатити ОСОБА_2 за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 27 260,50 грн, які внесено на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 31.05.2019 року він придбав 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками зазначеного домоволодіння - є ОСОБА_2 , якому належить 1/4 частка та ОСОБА_3 , якій належить 1/4 частка. На протязі 14 років домоволодіння знаходиться в незадовільному для проживання стані, а саме будинок практично зруйнований та на присадибній ділянці фактично виникло звалище побутових відходів. 10.11.2006 року був здійснений огляд домоволодіння співробітниками БТІ та встановлено, що фізичний знос житлового будинку та господарських споруд складав від 55% до 80%. 31.05.2019 року ОСОБА_1 уклав з ФОП ОСОБА_4 договір підряду на проведення реконструкції домоволодіння з метою приведення домоволодіння до житлового стану. На протязі 2019 року та 2020 року ОСОБА_1 неодноразово намагався зв`язатися з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , з метою докладання спільних зусиль співвласників по приведенню домоволодіння до житлового стану або викупу їх часток. Ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_5 не виходять на зв`язок з ОСОБА_1 ; в зазначеному домоволодінні не проживають; та не докладають жодних зусиль стосовно підтримання домоволодіння у задовільному стані на протязі значного часу. 02.05.2020 року було складено Технічний висновок відповідно до якого виділ в натурі 1/4 частки зазначеного домоволодіння технічно неможливий. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо оспорюваного житлового будинку, що призвело до неможливості мирного вирішення питання, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно наданої заяви просив справу розглянути за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та ухвали рішення відповідно до чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168771839 від 31.05.2019 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 на 1/4 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 на 1/4 частки домоволодіння АДРЕСА_1 підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме №16022481 від 21.09.2007 року. Згідно з оцінювальним актом про будинок літер "" від 10.11.2016 року, виданого Дніпропетровським МБТІ, середньозважений % зносу житлового будинку складає 55%, житлової прибудови 55%, прибудови 60%, тамбур 60%, сарай (тимчасовий) 70%, вбиральня 80%. 13.04.2011 року Жовтневою районною у м.Дніпропетровську радою направлено до КП «ДМБТІ» запит №5-27-83 з метою встановлення власників будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного запиту будинок АДРЕСА_1 практично повністю зруйнований та звалище побутових відходів, що виникло на його місті, унеможливлює роботу водовідвідної мережі. 31.05.2019 року позивач уклав з ФОП ОСОБА_4 договір підряду на проведення реконструкції домоволодіння. З зазначеного договору підряду вбачається, що саме позивач у повному обсязі несе витрати на реконструкцію домоволодіння, вивезення сміття, вирівнювання ґрунту та інше, відомості про участь у цьому відповідачів відсутні. 21.04.2020 року позивач направив відповідачам повідомлення з пропозиціями прийняти участь у відновленні домоволодіння або відчужити на його користь свої частки у разі небажання приймати участь у відновленні домоволодіння. Крім того, позивач повідомив відповідачів, що у разі відсутності відповіді на зазначене повідомлення або їх відмови прийняти участь в утриманні домоволодіння, позивачем буде здійснений захист порушених прав у судовому порядку. На замовлення позивача, 02.05.2020 року було складено технічний висновок по інструментальному обстеженню будівельних конструкції житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного технічного висновку домоволодіння АДРЕСА_1 непридатне до проживання; за сукупністю виявлених дефектів і пошкоджень загальний стан будівлі оцінюється як непридатний до нормальної експлуатації (категорія IІI); реальний поділ між співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до належних їм часток неможливий; виділ в натурі ј частки домоволодіння, що належить гр. ОСОБА_3 та ј частки домоволодіння, що належить гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 технічно неможливий з огляду на те, що мінімальні необхідні площі відповідно до п.2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 складають 30,0 м2 загальної та 15,0 м2 житлової площі. Також, 11.06.2020 року була встановлена вартість домоволодіння, що становить 109 042 грн; вартість 1/2 частини домоволодіння становить 54 521 грн.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 , ратифікованого Верховною радою України 17.07.97 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2, статті 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 322 ЦК визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відмови власника від права власності. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Приписами статті 347 ЦК України визначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно з частиною 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пунктами 2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 встановлено, що мінімально необхідні площі житла складають 30,0 кв. м загальної та 15 кв. м житлової площі.

Зі змісту статті 365 ЦК України вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини 1 статті 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до змісту вказаної статті для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.02.2019 року у справі №404/2282/15, від 13.02.2019 року у справі №460/3003/16.

Разом з тим, судом встановлено, частка співвласників не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема технічним висновком від 02.05.2020 року згідно з яким виділ в натурі ј частки домоволодіння, що належить гр. ОСОБА_3 та ј частки домоволодіння, що належить гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 технічно неможливий з огляду на те, що мінімальні необхідні площі відповідно до п.2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 складають 30,0 м2 загальної та 15,0 м2 житлової площі.

За вимогами частини 2 статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до платіжного доручення №7 від 06.10.2020 року ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська грошові кошти в рахунок компенсації вартості належних часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 54 521,00 грн. Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ГЕОСПЕКТР-7», на дату оцінки 11.06.2020 року складає 109 042,00 грн..

В пункті 7 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року роз`яснено, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Враховуючи, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є незначними і не можуть бути виділені в натурі, спірне домоволодіння є неподільним, що підтверджується висновком експерта, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не бажають брати участь в утриманні домоволодіння, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам їх сім`ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляється в добровільному порядку продати свої частки у спільному майні, а тому для захисту майнових прав та інтересів ОСОБА_1 , в судовому порядку слід припинити ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у розмірі 1/2 спірного домоволодіння АДРЕСА_1 та відшкодувати вартість часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Питання розподілу судових витрат вирішується у відповідності до статті 141 ЦПК України, зокрема, стороні, на користь якої ухвалено рішенні, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тобто судові витрати покладаються на відповідачів. А також, враховуючи, що при подані позову за позовну вимогу про визнання права власності судовий збір сплачено, суд вважає за необхідне стягнути 840,80 грн. судового збору, з відповідачів пропорційно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності та визнання права власності - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

У рахунок компенсації за припинення права власності на 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, виплатити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 27 260,50 грн, які внесено на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

У рахунок компенсації за припинення права власності на 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 27 260,50 грн, які внесено на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 420,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 420,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев