КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/2252/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9798/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Мараєвої Н.Є., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 червня 1982 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 1925. Зазначав, що як подружжя вони проживали до 2015 року, постійні сварки та конфлікти з різних підстав привели до втрати відчуття взаємною любові і шлюбні відносини були припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше подружнє життя є неможливим. Малолітніх та неповнолітніх дітей вони не мають, суперечок з приводу розподілу майна також немає. Зазначив, що на примирення не згодний, збереження сім`ї суперечить інтересам обох сторін (а.с. 2).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила надати строк на примирення 6 місяців. Вважає, що їх сім`ю можливо зберегти, а твердження позивача про те, що вони не проживають як подружжя з 2015 року, не відповідають дійсності. Зазначила, що підставою звернення позивача з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу є наявність в нього іншої жінки, з якою він фактично не проживає, але підтримує інтимні відносини. Ця обставина їй давно відома, однак, враховуючи той факт, що позивач не може остаточно вирішити, чи зберегти родину, чи піти до іншої жінки, вона намагається зберегти родину. Позивач весь час, в тому числі з 2015 року, підтримує родинні відносини з сім`єю, приймає активну участь у вихованні онуки, відвідує разом з нею їх сина та всі родинні свята. Восени 2019 року вони разом з позивачем їздили до санаторію у м. Трускавець. Протягом багатьох років спільного життя, їхня родина налагодила стійкий емоційний та психологічний зв`язок, тому сім`я має бути збережена. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей (а.с. 46-48).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року вказаний позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 червня 1982 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 1925, що не мають малолітніх та неповнолітніх дітей (а.с. 51-54).

Не погодившись з рішенням суду, 26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 68-70).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд у порушення вимог ст. 223 ЦПК України розглянув справу за її відсутності, враховуючи, що вона направляла до суду заяву про відкладення розгляду справи. При цьому оскаржуване рішення не є заочним і позивач не надав згоди на заочний розгляд справи. Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, оскільки не викликав у судове засідання, не вислухав пояснення, не надав час на примирення. Звертала увагу на те, що позивач перебуває під тимчасовим впливом іншої жінки та не може прийняти остаточне рішення. Крім того, суд не навів мотивів неприйняття до уваги її доводів щодо збереження сім'ї сторін.

26 серпня 2020 року Київським апеляційним судом отримано заяву ОСОБА_2 про відмову від позову, в якій він посилаючись на ст. 206, 373, 374 ЦПК України від позову відмовився повністю згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, просив визнати не чинним оскаржуване рішення, а провадження по справі закрити (а.с. 113-114).

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Апелянт ОСОБА_1 була сповіщена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування у відпустці за межами міста Києва. Позивач ОСОБА_2 подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності і задовольнити заяву про відмову від позову, визнання не чинним оскаржуваного рішення і закриття провадження у справі (а.с. 104-105, 108, 113-119).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21 серпня 2020 року позивач ОСОБА_2 по пошті подав до апеляційного суду заяву в якій заявив про відмову від позову, посилався на положення п. 1 ч. 2 ст. 49, ст.ст. 206, 373, п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України. Просив розглянути справу за його (позивача) відсутності, задовольнити заяву і прийняти відмову від позову, визнати не чинним оскаржуване судове рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року і закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦПК України якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

ОСОБА_2 у заяві про відмову від позову посилався на ст. 206 ЦПК України, що свідчить про його обізнаність з наслідками відмови від позову (а.с. 113)

Заява ОСОБА_2 про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

За подання до суду апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року ОСОБА_1 сплатила 1 261,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією про сплату від 23 липня 2020 року (а.с. 93).

Отже, на виконання ч. 2 ст. 142 ЦПК України скаржнику підлягає поверненню з державного бюджету 630,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 142, 206, 255, 373, 374 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_2 про відмову від позову - задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Визнати нечинним рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України у місті Києві повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги, а саме судовий збір у розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп., сплачений за квитанцією № 0.0..1 від 23 липня 2020 року (отримувач УК у Солом.р-ні/Соломян.р-н, , кредит: UA0026010).

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 27 серпня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Н.Є. Мараєва

Т.А. Семенюк