Справа № 645/932/20
Провадження № 2/645/959/20

22 грудня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сілантьєва Е.Є.
за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності,-
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, а саме на 135/400 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що 22 травня 1981року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Утківською селещною Радою Харківської області, актовий запис № 14. Шлюб між ними було розірвано 14 лютого 2009р., про що Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 55 і видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 . За час перебування у шлюбі сторонами за сумісні кошти було набуто спільне майно, 15.03.1983 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 чистин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За їх спільною згодою правовстановлюючі документи оформлені на ім`я відповідача. Після розірвання шлюбу спорів щодо володіння та користування спільним майном у них не було. Згодом позивачка вирішила документально оформити право на її частину в сумісному майні, але відповідач її право на частку у спільному майні не визнає. Оскільки зазначене майно придбано за сумісні кошти подружжя та є сумісною власністю, позивач просить визначити її частку 135/400, що є 1/2 частиною вказаного нерухомого майна.
Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності прийнято до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е. Є., ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.05.2020 клопотання про витребування доказів задоволено.
25.06.2020 надійшла відповідь з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради», згідно якої - згідно даних відділу збереження технічної документації Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, інвентаризаційна справа на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не створювалась, не обліковується, та до відділу збереження технічної документації Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради станом на 16.06.2020 не надходила.
01.07.2020 року надійшла заява від відповідача про перехід від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 01.07.2020 задоволено клопотання представника позивача та постановлено перейти від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності. Призначити підготовче судове засідання по справі.
08.09.2020 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 11.09.2020 клопотання про витребування доказів задоволено.
30.09.2020 р. з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради» надійшла посвідчена копія інвентаризаційної справи на житловий будинок.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 19 жовтня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач та представник позивача, адвокат Шинкарьова Н.В., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 17.12.2019 року в судове засідання не з*явилися, повідомлялися про слухання справи належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з*явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання судових повідомлень відповідачем, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Відповідно до ч. 3 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідач у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України , судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що 22 травня 1981 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано Утківською селещною Радою Харківської області, актовий запис № 14.
Шлюб між сторонами було розірвано 14 лютого 2009 р., про що Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 55 і видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 .
14.07.2012 ОСОБА_3 уклала шлюб з громадянином Чеської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим міською адміністрацією в Бохові, район Карлови Вари (а.с. 7)
Згідно позовних вимог, предметом судового розгляду є 135/400 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що 15.03.1983 року між ОСОБА_7 (продавець) та відповідачем ОСОБА_2 (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованому у АДРЕСА_1 . (а.с. 157-158).
Відповідно до зазначеного договору, на земельній ділянці площею 910 кв.м. знаходиться жилий будинок літ. А-1, сараї літ. Б, В, вбиральні літ. Г,Д, огорожа № 1,2, водопровід №3. (а.с. 157)
Рішенням виконкому Фрунзенської районної Ради народних депутатів № 412/4 від 06.12.1988 р. відповідачу ОСОБА_2 , узаконені самовільно прибудовані ним: житлову будівлю літ. А1-1 приміщення 1-4, 1-5, а також гараж літ. Ж та сарай літ. З, у зв`язку з чим відбулася зміна ідеальних часток співвласників. (а.с. 176).

23.02.1989 р. відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право особистої власності на 135/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою, АДРЕСА_1 . (а.с. 186).

Судом досліджувався висновок спеціаліста про вартість від 10.01.2020 року виконаного Універсальною біржею «Украина», так відповідно до звіту вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 751100,00 гривень (а.с. 11).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність», що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 1969 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

10.01.2002р. набув чинності Сімейний кодекс України. У 2004 році, в зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України, Закон України «Про власність» втратив чинність.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 цього ж Кодексу визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Судом встановлено, що частки в спірному майні учасниками спільної сумісної власності не визначені.

Звертаючись з даним позовом позивачка просить визначити її частку у майні у спільній сумісній власності.

На підставі ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Положеннями ч.1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором - ч.1 ст.70 СК України.

Судом встановлено, що нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1 , придбане за час шлюбу позивачки з відповідачем, а отже є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і їх частки у даному майні є рівними, тобто по 135/400 частин, що є 1/2 частиною.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 60,61,63,68-70 СК України, ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 13, 76-80, 133, 142, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у нерухомому майні - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , становить 135/400 частин.

Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3755 грн. 00 коп..

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 виданий Фрунзенським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 18.08.2012р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС в Харківській області 29.11.2000 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 22.12.2020 року.

Головуючий суддя -