УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2020 р. Суддя Київського районного суду м.Харкова Колесник С.А., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Святець Олександра Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відокремлений підрозділ П`ятої Харківської міської держнотконтори про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Святець О.М. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Відокремлений підрозділ П`ятої Харківської міської держнотконтори про визнання недійсним заповіту від 05 червня 2019 року, складений ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий номер 455.

13.08.2020 суддею Колесник С.А. був зроблений запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональних даних, що в містяться в картотеці реєстраційного обліку щодо ОСОБА_2 , адреса, зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_1 .

18.08.2020 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Святець О.М. надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони Відокремленому підрозділу П`ятої Харківської міської держнотконтори (, адреса: 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26) видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.08.2020 заява про забезпечення позову надійшла в провадження судді Колесник С.А., про що свідчить запис у контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих до розгляду судді.

В обґрунтування представник позивача зазначив, що до Київського районного суду м. Харкова подано позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відокремлений підрозділ П`ятої Харківської міської держнотконтори про визнання заповіту недійсним. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 на прийомі у державного нотаріуса Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської держнотконтори позивач дізнався, що 05.06.2019 (в період коли ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій та не усвідомлювала їх наслідків, оскільки мала психічний розлад) нотаріусом було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 455, яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно на користь раніше невідомої особи ОСОБА_2 , яка ніколи не здійснювала догляд за померлою та не перебувала з нею у дружніх стосунках. Крім того, зазначив, що відповідно до ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Приймаючи до увагу, що часом відкриття спадщини є час смерті спадкодавця, тобто 06.06.2019, на даний час державний нотаріус Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської держнотконтори видасть свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , що істотно ускладнить поновлення порушених спадкових прав позивача. Вважає, що у застосуванні зустрічного забезпечення немає необхідності. Приймаючи до уваги предмет позову вважає, що найбільш ефективним заходом забезпечення позову буде заборона Відокремленому підрозділу П`ятої Харківської міської держнотконтори видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до вирішення справи по суті.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що видача державним нотаріусом Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської держнотконтори свідоцтва про право на спадщину, істотно ускладнить поновлення порушених спадкових прав позивача.

Отже, виходячи з об`єкту, щодо якого заявник просить забезпечити позов на час розгляду справи, суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Вказаний вид забезпечення на переконання суду є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст.149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Обраний судом вид забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує прав юридичної особи, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання можливого судового рішення.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення позову відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153, 157 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Святець Олександра Миколайовича задовольнити.

Накласти заборону Відокремленому підрозділу П`ятої Харківської міської держконтори (, 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд.26) видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею, строк пред`явлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня її складання. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя Колесник С.А.