Єдиний унікальний номер 235/5090/20
Номер провадження 22-ц/804/3395/20
Єдиний унікальний номер 235/5090/20
Номер провадження 22-ц/804/3395/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Хмельова С.М. повний текст рішення складено 20 вересня 2020 року),

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2020 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь 90 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 45000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь держави судовий збір 840 гривень 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник відповідача ОСОБА_2 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що задовольняючі позовні вимоги, судом першої інстанції залишено поза увагою той, факт, що на підприємство відповідача ОСОБА_1 працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, що підтверджується копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.04.2020 року. Позивач в позовній заяві зазначав, що з підприємством відповідача перебував у трудових відносинах з 18.10.2014 року по 02.05.2018 року (6 місяців 15 днів). Захворювання ОСОБА_1 розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Головною ознакою професійного захворювання є тривалість роботи під впливом шкідливих факторів, протягом тривалого часу. За короткий строк роботи на підприємстві відповідача а, отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не можливо.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка у відповідності до «Положення про порядок , умови та критерії встановлення інвалідності», затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.09 року, встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, зумовлених захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Інваліди ІІІ групи можуть навчатися ті провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Також зазначає, що незгода з розподілом судових витрат, вважає, що розмір судового збору підлягає зменшенню.

Представник відповідача Петренко Н.О., просила рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовну заяву, та стягнути з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 гривень в іншій частині позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки у справі, яка розглядається ціна позову становить 90000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (2102 х 100=210 200).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 18.10.2017 по 02.05.2018 року. Працював прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем на підземних роботах. 02.05.2018 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.08-10).

Стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів склав 26 років 08 місяців 03 дні, за професією 21 рік 00 місяців 25 днів, загальний стаж 33 роки 00 місяців 02 дні.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 28 квітня 2020 року, в пункті 17 якого вказано що, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії.

У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину кремнію до 5% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3). Тривалість дії упродовж зміни - 95%. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза: перебування у нахиленому положенні до 30 градусів 29% часу зміни при нормативному значенні 25%. Нахили корпусу 175 разів за зміну, при нормативному значенні 50- 100 разів за зміну (а.с.11-14).

В період з 21.02.2020 року по 10.03.2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічна двобічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.25).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 03.12.2019 року № 43/1009 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.8).

Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.05.2020 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.05.2020 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 15.05.2020 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування - за профзахворюваннями, «Д» невролога та пульмонолога (а.с.15,16).

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні: з 18.12.2017 року по 28.12.2017 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. у стадії загострення, ЛН II ст., супутній діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт у стадії ремісії (а.с.21);

з 18.06.2019 року по 28.06.2019 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. у стадії загострення, ЛН II ст., супутній діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт у стадії ремісії (а.с.22);

з 31.03.2020 року по 7.04.2020 року стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КНП «Покровська міська лікарня» з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 двобічна, з вираженим больовим, м/тонічним та правобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, стадія загострення, супутній діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., прикореневий пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом (а.с.24);

з 20.03.2018 року по 29.03.2018 року лікування в ДСП з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. у стадії загострення, ЛН І-ІІ ст.;

з 14.04.2019 року по 24.04.2019 року лікування в ДСП з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. у стадії загострення, ЛН І-ІІ ст.;

з 15.11.2019 року по 22.11.2019 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. у стадії загострення, ЛН II ст. (а.с.17).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 45000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідки МСЕК від 19.05.2020 року, згідно якої позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65 % за сукупністю та третя група інвалідності (а.с.15-16).

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд також правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення 45 000 грн., що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідача про те, що позивач тривалий час працював в шкідливих умовах на різних підприємствах є неспроможними та такими, що не мають правового регулювання, до того ж задовольняючи позов частково, ця обставина також була врахована.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції об`єктивно оцінив надані позивачем докази на підтвердження моральних страждань, а саме: вимушеність звільнення через неможливість за станом здоров`я продовжувати роботу, акт розслідування наявність професійного захворювання 29.04.2020 року ( а.с.11-14), виписки із медичної карти ( а. с. 18-22), висновок які дають підстави для висновку про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди 45 000 грн.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, внаслідок чого ОСОБА_1 втратив професійну працездатність.

Щодо незгоди особи, яка подала апеляційну скаргу, з визначеним судом розміром компенсації, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 визначений судом у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає довід скарги про порушення судом норм процесуального права, які регулюють питання розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення на відшкодування моральної шкоди 90000 грн., а суд задовольнив позов частково (45000 грн.)., судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 420 грн. 40 коп. (50%).

Проте суд внаслідок порушення вимог частини першої статті 141 ЦПК України помилково стягнув з відповідача судовий збір 840 грн. 80 коп.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, понесені ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, не відшкодовуються.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2020 року.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

Г.В. Новікова