Справа № 307/2166/20
Провадження № 2-о/307/48/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 року м. Тячів

Тячівським районним судом Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., за участю заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника зацікавленої особи Коструб В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що з 20 квітня 2006 року вона та ОСОБА_3 , проживали разом однією сім`єю. Під час спільного проживання вони будували будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідний позов про розподіл майна готується до суду. Під час спільного проживання з ОСОБА_3 , останній постійно підіймав на неї руки, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку ОСОБА_3 стали підставою розриву їх відносин, про що свідчить рішення Тячівського районного суду від 28.03.2019 року, втім він все рівно не залишає її у спокої: весь час її переслідує, ходить за нею на роботу. Кривдник постійно пише їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози. На жаль надати роздруківку з телефону не має можливості, так як кривдник розбив його і не віддає про що свідчать матеріали довідки про результати проведення перевірки ЖЄО№4262 від 03.07.2020 року. На її заяву від 20 лютого 2019 року до поліції відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, де він визнаний винний у вчиненні правопорушення. Ця подія також не зупинили протиправні дії кривдника щодо неї та їх дітей. Він продовжує погрожувати, виражатися нецензурними словами в наслідок чого завдає психологічної травми мені та дітям, через що вона була змушена покинути власний дім і винаймати інше житло. Коли вона у власних потребах зайшла до будинку кривдник наніс їй тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та легкі тілесні ушкодження про що свідчать висновки експерта №211,№204 та повідомлення про підозру від 21.07.2020 року і від 23.07.2020 року. Таким чином, вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї та її неповнолітніх дітей, а саме : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно до ОСОБА_3 застосувати обмежувальний припис.

У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Тому, посилаючись на ст.. 350-2 ЦПК України та п.п3,6,7,8, ч.1 ст.1 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до вирішення спору про розподіл майна; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на визначену відстань до 2-х кілометрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; надати постраждалій особі від домашнього насильства ОСОБА_1 та дочкам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 компенсації на витрати консультацій юридичних, та на оренду житла, яке вони винаймають з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей які перебували на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 зацікавленої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису не визнав, вважає її такою, що не підлягає до задоволення, оскільки після розірвання шлюбу заявниця не проживала разом ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , а проживала в орендованій квартирі в АДРЕСА_2 . Із вказаного будинку заявниця виїхала за власним бажанням, без будь якого примусу та погроз, а в кінці травня 2020 року повернулась не дивлячись на те, що одноособовим власником будинку, що знаходиться в с. Тячівка, згідно ОСОБА_7 про право власності, є ОСОБА_3 . Стверджує, що саме в цей час ОСОБА_1 спровокувала ОСОБА_3 на неправомірні дії щодо неї. Не дивлячись на це ОСОБА_3 не заперечує щоб заявниця разом з дітьми проживала у його будинку. Також стверджує, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей не вчиняв, і цей факт жодними доказами не підтверджено. Так, звернення ОСОБА_1 до поліції без прийняття рішення по цих зверненнях цього не підтверджують, як і не підтверджує цього, без прийняття остаточного рішення судом у кримінальній справі, пред`явлена підозра ОСОБА_3 за ст.. 122 КК України, а інших доказів суду не надано, тому в задоволенні заявлених вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та зацікавлена особа ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2006 року, від якого у них народилося двоє дітей, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду від 28 березня 2019 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1

Із роздруківкою звернень до Тячівського РВ ГУНП в Закарпаській області вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_8 .

Відповідно до постанови Тячівського районного суду від 18.03.2019 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 КУпАП.

23.11.2020 року ОСОБА_3 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення в частині видачі обмежувального припису стоком до шість місяців щодо заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори із заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

А у решті позову слід відмовити, оскільки у матеріалах справи відсутні докази щодо чинення фізичного та психологічного насильства зі сторони ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу, по відношенню до заявниці, а також до їх неповнолітніх дітей. Так, відсутні докази внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей. Звернення у поліцію без прийняття рішення по зверненнях ОСОБА_1 цього не підтверджують.

Як встановлено судом між заявником та зацікавленою особою існують неприязні відносини, та після розірвання шлюбу виник конфлікт з приводу проживання та користування житловим будинком АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , що підтверджується пред`явленою останньому підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності…

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.. 41 Конституції України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

У решті вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 10.08.2020 р.

Суддя: В.В.Чопик.