КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5873/19
Провадження № 2-з/552/6/20
У Х В А Л А

05.02.2020 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі судді Миронець О.К. за участі секретаря судового засідання Рибальченко О.П. розглянувши справу за заявою представника позивача адвоката Ольховської М.М. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

31.01.2020 року представник позивача подала заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення заборони відчуження на все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, в заяві вказує, що протягом вересня листопада 2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 декілька десятків перерахувань та мав право доступу лр депозитних рахунків позивача.

Сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

При цьому орієнтовна вартість майна на яке просить накласти арешт позивач не вказано, що унеможливлює визначити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить заборонити відчуження всього нерухомого майна відповідача, але не обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а також те, що у відповідача є намір продати своє майно. Крім того, в заяві не вказано перелік майна, на яке просить накласти арешт позивач та його вартість.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, належне відповідачу на праві власності, позивач не вказав на яке саме майно просить накласти арешт та де це майно знаходиться.

Відсутність відомостей про конкретне майно відповідача та про його вартість не дає змогу визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Судом також враховується правовий висновок, що міститься в постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року по справі №824/239/2018. Так, Верховним Судом звернуто увагу на те, що судове рішення, як найвищий акт правосуддя, повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд вважав, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все майно боржників у межах суми вимог, при відсутності відомостей про вартість такого майна - є невиконуваним.

Отже, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.150 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Ольховської М.М. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом 15 днів з дня її проголошення.

Текст ухвали складено та підписано 05.02.2020 року.

СУДДЯ МИРОНЕЦЬ О.К.