ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1507/19 Номер провадження 22-ц/814/208/20Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

секретар: Ачкасова О.Н.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна. В обгрунтування заявлених вимог вказує, що 11 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу у розстрочку, відповідно до якого він 24.02.2016 року передав ОСОБА_2 на умовах розстрочки платежу технологічне обладнання, найменування та номери якого містяться в переліку додатку №1 до договору, про що було складено акт прийому-передачі майна. Крім того, 24.02.2016 року під час передання обладнання відповідачу додатково були передані товарно-матеріальні цінності (витратні матеріали) на загальну суму 2679 доларів США, що станом на день подання заяви за курсом НБУ становить 74522 грн. 51 коп. та про що складено відповідний акт-перелік. Як позивач так і відповідач мали намір в подальшому укласти угоду щодо повернення переданих витратних матеріалів згідно переліку або сплати їх вартості, але згоди по всім умовам з цього приводу не дійшли, оскільки відповідач мав заборгованість за іншим зобов`язанням.

Витратні матеріали, які були передані за актом прийому-передачі від 24.02.2016 року не є предметом договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року, а тому передані відповідачу без правових підстав. Вказані витратні матеріали були передані відповідачу на його неодноразові прохання з метою використання при початку експлуатації переданого йому за договором купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року технологічного обладнання по відновленню зношених шин.

Оскільки щодо вказаних витратних матеріалів окремої угоди не укладалось, відповідач обіцяв повернути аналогічні витратні матеріали або сплатити їх вартість після введення в експлуатацію технологічного обладнання та початку роботи.

На вимогу позивача повернути витратні матеріали відповідач відмовив з підстав того, що вони використані і він не має аналогічних витратних матеріалів для повернення. 04 серпня 2018 року та 28 січня 2019 року він направляв відповідачу вимоги щодо повернення безпідставно переданих витратних матеріалів відповідно до акту прийому-передачі від 24.02.2016 року згідно з переліком або здійснення оплати безпідставно отриманих витратних матеріалів, однак станом на день подання позовної заяви відповідач залишив його вимоги без задоволення.

У позові ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість безпідставно переданого майна в розмірі 74 522 грн. 51 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна відмовлено.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що витратні матеріали не були предметом договору купівлі-продажу від 11.02.2016 року, а умови п.п. 5.1 п.5 договору не передбачають передачу витратних матеріалів. Помилковим вважає посилання суду на судове рішення від 27.03.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, оскільки сума боргу у вказаній справі була розрахована без врахування переданих витратних матеріалів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 продав, а відповідач ОСОБА_2 придбав у розстрочку технологічне обладнання, найменування та номери якого містяться в переліку Додатку №1 від 11.02.2016 року договору. (а.с.5-7).

Вартість витратних матеріалів в сумі 2679 доларів США, які позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , були відображені у договорі купівлі-продажу від 11 лютого 2016 року, а саме в доповненнях до п.2.5.4. (а.с.6).

Відповідно до актів прийому-передачі майна та відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.2016 року - 24.02.2016 року здійснено передачу майна позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 (а.с.8,9).

З актів прийому-передачі від 24.02.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ОСОБА_2 прийняв майно, зокрема, і витратні матеріали відповідно до договору купівлі-продажу у розстрочку від 11.02.2016 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 01 березня 2017 року звертався до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу у розстрочку, а саме просив стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 394 013,27 грн., що на момент платежу - 25.05.2016 року еквівалентно 15 679,00 доларів США. За змістом позовної заяви ОСОБА_1 кошти в сумі: 15 679,00 доларів США складаються з 15 000 доларів США це вартість обладнання, а 2 679 доларів США це вартість витратних матеріалів, 2 000 доларів США - це сплата відповідачем коштів 25.04.2016 року. Тобто, стягнення 2 679 доларів США було включено до суми позову та було предметом судового розгляду (цивільна справа № 539/596/17).

Так, рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість згідно договору купівлі-продажу у розстрочку від 11.02.2016 року, яка складається із вартості обладнання в розмірі 366 737 грн. 57 коп., неустойки в розмірі 3 000 грн., а всього в розмірі 369 737 грн. 57коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 3 697 грн. 38 коп.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року рішення Лубенського міськрайонного суду від 27 березня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів залишено без задоволення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення сплаченого за договором купівлі-продажу від 11.02.2016 року платежу кошти в сумі 956 154 грн. Інші вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ним відповдіачу передано товарно-матеріальні цінності (витратні матеріали), які останній не повертає, що свідчить про безпідставність набуття відповідачем певних благ.

Однак, як об`єктивно встановлено судом, витратні матеріали були передані ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, де покупцем зазначено ОСОБА_2 .

Тобто, правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані на рівні правочину (договору купівлі-продажу), що виключає застосування положень статті 1212 ЦК України.

Місцевий суд, крім того, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір, який виник, у зв`язку з виконанням сторонами договору купівлі-продажу від 11.02.2016 року, уже був предметом перегляду в судовому порядку, в тому числі щодо стягнення вартості витратних матеріалів, переданих за цим договором та ОСОБА_1 було відмовлено у стягнення вартості витратних матеріалів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до обгрунтувань позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : Т.В. Одринська

О.О. Панченко