Ухвала

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 650/1449/19

провадження № 61-1423ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня

2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня

2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду у солідарному порядку матеріальну та моральну шкоду у загальному розмірі 237 396,00 грн, завданої позбавленням права на судовий захист його порушених прав при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 КУпАП.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом

ОСОБА_1 до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року залишено без змін.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченої суми судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 384,20 грн відмовлено.

14 січня 2002 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій прийнято незаконні рішення, які фактично є прямим порушенням конституційного права заявника на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Правових підстав відмови у відкритті провадження у даній цивільній справі, про які зазначено в оскаржуваних судових рішеннях, в юридичній природі не існує. Судами попередніх інстанцій на власний розсуд здійснено тлумачення законодавства України, оскільки не передбачено жодної норми права, яка вказує на те, що заборонено подавати проти судді або суду позовні вимоги після набуття судовим рішенням законної сили, за яким особі було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Частиною першою статті 26 ЦПК України чітко визначено процесуальний порядок судового розгляду даної категорії справ, які поєднуються з нормами статтей 8, 55 Конституції України, що мають найвищу юридичну силу і не можуть підмінюватися або виправдовуватися з боку суду щодо відмови у доступу до правосуддя.

Із касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що ним оскаржується ухвала Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року в повному обсязі. Постанова Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року оскаржується заявником в частині залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а тому в іншій частині постанова апеляційного суду судом касаційної інстанції не переглядається.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною першою статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною п`ятою статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На спірні правовідносини не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки ні суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, ні суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17 (провадження № 14-638цс18).

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахував, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Великоолександрівського районного суду Херсонської області та Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позбавленням права на судовий захист його порушених прав при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 КУпАП, не мають цивільно-правового характеру, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до вимог пункту 1 частини першої

статті 186 ЦПК України така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, Херсонського апеляційного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко