КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3550/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020року місто Київ

справа № 378/1171/19

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року про зупинення провадження у справі, постановлену під головуванням судді Скороход Т.Н., у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Фламінго», третя особа: Ставищенська районна державна адміністрація про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до відповідача, у якому просив:

визнати недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2016 року, укладений між ним та СФГ «Фламінго», предметом якого є земельна ділянка площею 2,8985 га з кадастровим номером 0:01:009:0003, призначена для ведення фермерського господарства, яка знаходиться в межах Гейсиської сільської ради Ставищенського району Київської області;

скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки, яке виникло на підставі вказаного договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 17662976.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №321007 від 29 грудня 2012 року є власником земельної ділянки площею 2,8985 га, цільове призначення - ведення фермерського господарства, кадастровий номер 0:01:009:0003, що розташована на території Гейсиської сільської ради Ставищенського району Київської області, яка відповідно до договору оренди землі від 01 лютого 2016 року передана в оренду СФГ «Фламінго» строком на 49 років.

Вказував, що 03 лютого 2016 року державним реєстратором Ставищенської РДА Кучмою Ю.С. зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки, індексний номер 32578550, номер запису про інше речове право 17662976.

Зазначав, що він будь-яких договорів оренди землі з відповідачем не укладав, не підписував та не схвалював його підписання іншою особою, укладення договору відбулося поза його волевиявленням, оскільки він не мав наміру передавати в оренду свою земельну ділянку, так як бажав обробляти її особисто.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2018 року по справі №145/2047/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Селянсько-фермерського господарства «Терра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини у даній справі та у справі №145/2047/16- ц, що переглядається у касаційному порядку є подібними.

Вказував, що у справі №145/2047/16-ц, яка переглядається в касаційному порядку, судами попередніх інстанцій було встановлено, що «...протягом всього часу дії договорів оренди, ОСОБА_6 як орендодавець отримував орендну плату, а ставлячи свій підпис у відомостях, не міг не розуміти такої назви відомості, як відомість виплати орендної плати за земельні паї, що такі грошові кошти він отримує саме за здані ним господарству в оренду земельні ділянки». Отже, суди вважали, що факт отримання орендної плати за користування земельними ділянками свідчить про обізнаність позивача зі спірними договорами оренди земельних ділянок, умовами таких договорів та погодження всіх істотних умов.

Зазначав, що у даній справі відсутні будь-які докази на підтвердження тих обставин, що він отримував від відповідача орендну плату, а тому правовідносини у цих двох справах не є подібними і суд першої інстанції зупинив провадження у справі в порушення вимог ст.252 ЦПК України.

Від відповідача СФГ «Фламінго» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є безпідставною, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив ухвалу суду залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з п.10. ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що він будь-яких договорів оренди землі з відповідачем не укладав, не підписував та не схвалював його підписання іншою особою, оскільки не мав наміру передавати в оренду земельну ділянку, так як бажав обробляти її особисто.

Відповідач проти вказаних доводів позивача заперечував, вважав їх безпідставними та подав заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строків позовної давності. При цьому, вказував на те, що в деклараціях ОСОБА_1 за 2016, 2017, 2018 роки містяться дані про отримання ним доходу від оренди.

Підставою зупинення судом першої інстанції провадження у даній справі став розгляд касаційним судом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Селянсько- фермерського господарства «Терра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними справа (№145/2047/16-ц).

У справі №145/2047/16-ц позов мотивований тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності дві земельні ділянки, право на які він отримав у порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_2. 19 березня 2008 року позивачу видано два державні акти на право власності на ці земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Маючи намір самостійно обробляти земельні ділянки, він звернувся до керівництва СФГ «Терра» з клопотанням про повернення йому земельних ділянок, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що між ним і відповідачем були укладені договори оренди цих земельних ділянок. Позивач вказував, що жодних договорів оренди він не укладав і не підписував, волевиявлення і наміру на їх укладення не мав, підписи в договорах оренди землі і в актах прийому-передачі земельних ділянок є підробленими та вчинені третіми особами. Тому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки.

З ухвали Великої Палати Верхового Суду від 09 вересня 2019 року у справі №145/047/16- ц вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року справу №145/2047/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Селянсько-фермерського господарства «Терра» про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, так як є підстави для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, крім того, справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовної практики у сфері визнання договору оренди землі недійсним, на тій підставі, що він не підписаний наймодавцем (орендодавцем).

Мотивуючи підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначила, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК України та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2019 року прийнято до розгляду справу №145/2047/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Селянсько-фермерського господарства «Терра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції проаналізував предмет та підстави позову у вказаних справах та дійшов висновку про те, що правовідносини у вказаних справах є подібними.

Колегія суддів погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що суд обґрунтовано зупинив провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2018 року та на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 11 липня 2018 року по справі №145/2047/16-ц у зв`язку з необхідністю формування єдиної правозастосовчої практики у сфері визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, на тій підставі, що він не підписаний наймодавцем (орендодавцем).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що дана справа не є подібною зі справою №145/2047/16-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, так як у даній справі відсутні будь-які докази на підтвердження того, що він отримував від відповідача орендну плату, тому правовідносини у цих двох справах не є подібними і суд першої інстанції зупинив провадження у справі в порушення вимог ст.252 ЦПК України, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як зміст позовних вимог та заперечень відповідача дає підстави дійти висновку про подібність спірних правовідносин у даній справі та у справі №145/2047/16-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

При цьому, доводи позивача про те, що він не отримував орендної плати від відповідача та доводи сторони відповідача на спростування цієї обставини підлягають перевірці судом першої інстанції при розгляді справи по суті, а не під час вирішення питання про зупинення провадженні у справі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про наявність визначених п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України підстав для зупинення провадження у даній справі, оскільки таке зупинення відповідає положенням цивільно-процесуального законодавства та положенням ч. 4 ст.263 ЦПК України відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: