Справа № 464/468/20 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/740/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

секретаря Юзефовчи Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року в складі судді Рудакова І.П. у справі за заявою представника фізичної особи підприємця ОСОБА_5 адвоката Фостяка Олега Ярославовича про забезпечення позову,-

встановила:

У січні 2020 року позивач фізична особа підприємець ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради про погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 019 в частині погодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , визнання протиправною та скасування ухвали ЛМР № 5693 від 10 жовтня 2019 року.

З метою забезпечення вказаного позову просив заборонити Львівській міській раді укладати із ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:002:0113) на виконання ухвали Львівської міської ради №5693 від 10 жовтня 2019 року; заборонити державним реєстраторам вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:002:0113).

В обґрунтування заяви покликався на те, що намагається захистити своє право орендаря земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 від обмежень його можливостей доїзду та проходу до ділянки, розміщеній на ній об`єктів нерухомості. Львівська міська рада надалі вчиняє дії щодо реалізації спірної ухвали, зокрема шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, шляхи забезпечення позову є співмірними та ефективними способами забезпечення даного позову.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року заяву представника фізичної особи підприємця ОСОБА_5 адвоката Фостяк Олега Ярославовича про забезпечення позову у справі № 464/468/20 задоволено повністю.

Забезпечено позов шляхом: заборони Львівській міській раді укладати із ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:002:0113) на виконання ухвали Львівської міської ради №5693 від 10 жовтня 2019 року; заборони державним реєстраторам вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:002:0113).

Ухвалу оскаржив відповідач ОСОБА_2 , вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі покликається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу, що в даній ситуації не можна говорити про ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення, оскільки при умові задоволення позову скасовуються оскарженні рішення, тобто виконання рішення відбудеться в момент прийняття рішення.

При цьому, суд не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів фактично є задоволенням заявлених позовних вимог.

Суд при постановленні ухвали про забезпечення позову не врахував, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження заявленої обставини про входження у земельну ділянку площею 0,2438 га, кадастровий номер :04:002:0113, земель та доріг загального користування чи інших земельних ділянок, відведених для забезпечення проїзду та проходу.

При цьому, позивач не надає жодних доказів входження проїздів та заїздів у земельну ділянку, яку має намір отримати в оренду ОСОБА_2 .

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами по справі виник спір щодо законності ухвали Львівської міської ради № 5693 від 10 жовтня 2019 року, якою затверджено відповідачу ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,2438 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:002:0113 в оренду терміном на 10 років для обслуговування нежитлових будівель.

Позивач ФОП ОСОБА_5 ставить питання про захист своїх прав орендаря земельної ділянки площею 0,2464 га за адресою: АДРЕСА_2 від порушень, які не пов`язані з позбавленням права володіння нею, а саме від обмеження (позбавлення) його можливості доїзду та проходу до ділянки, розміщених на ній об`єктів нерухомості, забезпечення їх належної експлуатації. Вважає, що обмеження його прав буде зумовлене наданням відповідачем Львівська міська рада в оренду гр. ОСОБА_2 згаданої вище земельної ділянки, оскільки остання накладається на дороги та проходи загального користування до орендованої позивачем ділянки.

Звертаючись із завою про забезпечення позову позивач покликався на те, що у випадку укладення між відповідачами на виконання оскаржуваної ухвали відповідного договору оренди землі і подальшого задоволення позову, у нього виникне необхідність подання ще одного позову про визнання такого договору недійсним, при цьому відповідач ОСОБА_2 фактично давно користується відповідною земельною ділянкою, а заборона укладення договору оренди землі істотно на таке право не вплине.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що заява про забезпечення позову містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також суд прийняв до уваги значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Дійшовши висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, а також залишив поза увагою, що таке забезпечення позову є фактично втручанням у діяльність органу місцевого самоврядування.

Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді укладати із ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:002:0113) на виконання ухвали Львівської міської ради № 5693 від 10 жовтня 2019 року є втручанням у діяльність органу місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі, шляхом заборони Львівській міській раді укладати договір оренди земельної ділянки на виконання ухвали Львівської міської ради № 5693 від 10 жовтня 2019 року, є помилковим та суперечить вимогам закону.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючисьст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегіясуддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви представника фізичної особи підприємця ОСОБА_5 адвоката Фостяка Олега Ярославовича про забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді укладати із ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:002:0113) на виконання ухвали Львівської міської ради № 5693 від 10 жовтня 2019 року; заборони державним реєстраторам вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки площею 0,2438 га на вулиці Зелена,253 (кадастровий номер :04:002:0113).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 серпня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета