Постанова

Іменем України

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 291/1447/17

провадження № 61-46434св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Ружинський»,

треті особи: Відділ Державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ружинський» на постанову апеляційного суду Житомирської області від

17 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Борисюка Р. М., Павицької Т. М.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ружинський» (далі -

СВК «Ружинський») про визнання недійсним договір оренди землі, скасування запису про проведення його державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона набула право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 3,7392 з кадастровим номером :06:000:0052 на території Ружинської селищної ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди від

23 липня 2015 року ОСОБА_3 передав в оренду земельну ділянку відповідачу терміном на десять років, тобто до 2025 року. Висновком почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні

№ 0000098 встановлено, що договір оренди підписаний не ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 , тому згідно зі статтею 203 ЦК України такий договір є недійсним.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,7392 з кадастровим номером :06:000:0052 на території Ружинської селищної ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 23 липня 2015 року між ОСОБА_3 та СВК «Ружинський», зареєстрований 24 липня 2015 року Ружинським районним управлінням юстиції, та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 04 травня

2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено в чому саме полягає порушення його прав як спадкоємця орендодавця згідно укладеного договору оренди земельної ділянки. Крім того, висновок експерта в рамках кримінального провадження є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він проводився за примірником договору оренди, який витребуваний працівниками поліції з СВК «Ружинський», а не по примірнику договору оренди, який оспорюється в суді. При призначенні вказаної експертизи була відсутня сторона відповідача, що є порушенням їх прав та обов`язків. Також суду не надано примірник оригіналу договору оренди землі позивача. Зазначене

є підставою для відмови в позові про визнання договору недійсним, а позовна вимога про скасування державної реєстрації є похідною, а тому і для її задоволення не має підстав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 17 вересня 2018 року рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 04 травня

2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір оренди землі без номера, укладений між ОСОБА_3 та СВК «Ружинський» 23 липня 2015 року. Скасовано запис про державну реєстрацію речового права від 24 липня 2015 року за номером 10609363. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не підписував договір оренди землі, тобто у визначеній законом формі не виявив своє волевиявлення, такий договір є недійсним. Спірний договір оренди обмежує спадкоємця орендаря в реалізації права щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою впродовж строку договору оренди.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2018 року СВК «Ружинський» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, суд апеляційної інстанції погодився

з позицією позивача і надав свою оцінку доказів, який суд першої інстанції визнав недопустимим. Крім того, судом не зазначено яким чином були порушені права особи, яка звернулася до суду.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому вона зазначала про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою.

Рух справи

УхвалоюВерховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Краснощокову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку площею 3,7392 з кадастровим номером :06:000:0052 на території Ружинської селищної ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 08 лютого 2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно з договором оренди землі від 23 липня 2015 року ОСОБА_3 передав земельну ділянку в оренду СВК «Ружинський» строком на 10 років. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права речове право відповідача на підставі спірного договору зареєстроване державним реєстратором Реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції 30 липня 2015 року за № 23268072.

Висновком експерта від 17 жовтня 2017 року №1/1368 у кримінальному провадженні № 0000098 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в договорі оренди землі від 23 липня 2015 року, в актах визначення меж земельної ділянки в натурі та приймання-передачі земельної ділянки від цієї ж дати виконаний не орендодавцем, а ОСОБА_2 . Кримінальне провадження та висновок експерта були оглянуті судом першої інстанції

в судовому засіданні.

Допитана в якості свідка третя особа ОСОБА_2 показала, що підписала вказані документи замість чоловіка ОСОБА_3 .

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися

у формі, встановленій законом.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,

а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Встановивши, що ОСОБА_3 договір оренди землі не підписував, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що у ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на укладення спірної угоди.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження

№ 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, спірний договір оренди землі є неукладеним, тому

у задоволенні позову в частині визнання його недійсним слід відмовити саме

з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині, проте мотиви такої відмови про те, що спірним договором не порушені права позивача, є помилковими.

У статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року

у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) визначено, що «відомості Державного реєстру речових правна нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 1,2056 га, яка розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Міжлісся» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_4 фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальник засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації

є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права».

За встановлення у справі обставин, що спірний договір оренди землі не

є підставою виникнення у позивача відповідного речового права оренди земельної ділянки, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування запису про його державну реєстрацію, як такого, що порушує права позивача на здійснення розпорядженні своєю земельною ділянкою, проте помилився з мотивами такого висновку.

При цьому, за наявності для того підстав позивач не позбавлений права також заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред?явлення вимоги про повернення земельної ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення

частково ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку

з наведеним та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині визнання договору оренди землі недійсним, а в частині скасування запису про державну реєстрацію речового права змінити

в мотивувальній частині; рішення суду першої інстанції в частині визнання договору оренди землі недійсним змінити в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ружинський» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 17 вересня 2018 року

в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ружинський»про визнання договору оренди землі недійсним скасувати, а в частині скасування запису про державну реєстрацію змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 04 травня

2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ружинський»про визнання договору оренди землі недійсним змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова апеляційного суду Житомирської області від 17 вересня 2018 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук