Справа № 635/8486/19
Провадження № 2/635/1193/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Назаренко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Літінської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 16525,83 грн., суму, сплачену за правову допомогу у розмірі 2500 грн., судовий збір, сплачений ним про зверненні до суду у розмірі 768,40 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що після отримання страхового відшкодування від АТ «Просто Страхування» ОСОБА_2 , повинна була, згідно наших домовленостей та розписки від 05.03.2019 року повернути мені суму в еквіваленті 650 доларів США.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

30 квітня 2020 року до суду надійшла змінена позовну заяву на предмет збільшення позовних вимог на 50 000 грн., в частині моральної шкоди, та стягнення пені з відповідача. На обґрунтування відшкодування моральної шкоди позивач вказує, що неправомірними діями відповідача було завдано морального збитку, який складає 30 000 грн. Також позивач просить стягнути пеню с відповідача у розмірі 3 786, 26 грн., посилаючись на результати розрахунку.

Відповідачем було надано відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову. В своєму відзиві відповідач вказує на обґрунтування факту, що розписка жодним чином не містить посилання на отримання коштів у борг, та зобов`язання про повернення грошових коштів позивачу. Тобто, позивачем не надано доказів наданню грошових коштів у борг відповідачу.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі, просив відмовити в позові в повному обсязі.

Представник третьої особи АТ «Просто Страхування» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

25 серпня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як встановлено під час судового розгляду, 05.03.2019 року біля в`їзду м. Мерефа Харківського району сталося ДТП за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем DAEWOO д.з. НОМЕР_1 , та відповідача, яка керувала автомобілем DAEWOO д.з. НОМЕР_2 . У скоєнні дорожньо-транспортної пригоди свою вину позивач визнав, та місці ДТП було складено Європротокол.

Також судом встановлено, що 05.03.2019 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти за пошкодження авто у розмірі 650 доларів США.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона, позичальник, зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона, позикодавець, стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини які склались не з договору позики, умови якого ОСОБА_2 у встановлений строк не виконала.

Судом досліджено розписку на яку посилається позивач, згідно тексту розписки ОСОБА_2 бере кошти за пошкодження авто у ОСОБА_1 в сумі 650 доларів США. Водійське посвідчення НОМЕР_3 . Претензій не маю.

В доказ наданої розписки жодним чином не містить посилання на отримання коштів у борг, та зобов`язання про повернення грошових коштів позивачу. Тобто, позивачем не надано доказів наданню грошових коштів у борг відповідачу.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Посилання позивача на отримання страхового відшкодування відповідачу згідно страхового поліса № АМ/6742412 від 07.11.2018 року, не заслуговують на увагу в частині обґрунтування боргових зобов`язань.

Враховуючи викладене вище, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову належить відмовити.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Оскільки позивачем не доведено надання грошових коштів у борг відповідачу за договором позики, суд вважає за необхідне відмовити вимогам позивача в частині стягнення пені у розмірі 3 786, 26 грн.

Щодо заявленої позивачем моральною шкоди, доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків. Зазначаючи про моральну шкоду, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок моральних страждань позивача із фактом наявності спору щодо договору позики.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому суд зазначає, що обов`язок доказування заподіяної моральної шкоди, покладається на сторону, що звертається з відповідною вимогою.

Судом не встановлено причинний зв`язок між заподіяною позивачу моральною шкодою і неправомірними діями відповідача. У справі немає доказів, які б вказували на це.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За умовами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В ст. 79 ЦПК України зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За умовами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження надання позивачу правничої допомоги суду надано договір про надання юридичних послуг. Однак, у зв`язку з відмовленням задоволенню позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою, позивач сплатив судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

За приписами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Тому, враховуючи положення частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову позов ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

представник позивача- адвокат Філіппов Олександр Володимирович, АДРЕСА_3;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ;

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», , місце знаходження м. Київ, вул. Герцена, 10.

Повне рішення складено 27 серпня 2020 року.

Суддя О.В.Назаренко