Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Талько О.Б., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/11869/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Зосименко О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, просила визнати недійсною з моменту укладання умову угоди про надання кредиту № 501025850 від 11.05.2018, щодо обов`язку сплачувати щомісячно АТ «Альфа-Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,40% від суми кредиту; визнати нідфйсною з моменту укладання умову угоди про надання кредиту № 501083816 від 09.11.2018, щодо обов`язку сплачувати щомісячно АТ «Альфа-Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,40% від суми кредиту; визнати нідійсною з моменту укладання умову угоди про надання кредиту № 501126394 від 27.03.2019, щодо обов`язку сплачувати щомісячно АТ «Альфа-Банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,40% від суми кредиту. Зазначала, що умови вищевказаних договорів про встановлення комісії за розрахунково-касового обслуговування кредиту є несправедливими і підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вимоги в частині визнання недійсними кредитного договору № 500830220 від 12.05.2020 та кредитного договору № 491024778 від 12.05.2020 залишино без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема зазначає, що відповідно до положень частин 1-5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.05.2018 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про надання кредиту № 501025850, відповідно до якої позивачу надано кредит для власних потреб у сумі 16330 грн із датою повернення 11.05.2019 року. Розмір процентної ставки 17,99 % річних.

Згідно п.1 оферти та додатку №1 до угоди про надання кредиту № 501025850 передбачено комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2,40 % від суми кредиту щомісячно.

09.11.2018 року між відповідачем та позивачем укладено Угоду про надання кредиту № 501083816, відповідно до якої позивачу надано кредит для власних потреб у сумі 22160 грн строком на 18 місяців. Розмір процентної ставки 21,99 % річних.

Згідно п.1 оферти та додатку №1 до угоди про надання кредиту № 501083816 передбачено комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2,40 % від суми кредиту щомісячно.

27.03.2019 року між відповідачем та позивачем укладено Угоду про надання кредиту № 501126394, відповідно до якої позивачу надано кредит у сумі 36 000 грн строком на 36 місяців та передбачено комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,80 % від суми кредиту щомісячно.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Заявляючи вимоги про визнання недійсними положень кредитного договору щодо встановлення комісійної винагороди з розрахунково-касового обслуговування, ОСОБА_1 посилалась на те, що такі положення не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, ОСОБА_1 не доведено, що встановлені у договорі положення щодо встановлення комісійної винагороди з розрахунково-касового обслуговування мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

При цьому, 15 листопада 2016 року прийнятий Закон України № 1734-VIII «Про споживче кредитування», який є спеціальним Законом, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Вказаний Закон не містить заборони щодо встановлення в кредитному договору комісії з розрахунково-касового обслуговування. Згідно положень Закону України «Про споживче кредитування» комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування можуть включатися до загальних витрат за споживчим кредитом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена і погодилась із усіма істотними умовами кредитних договорів, в тому числі на оплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, плата за яку є незмінною і щомісячною, і була відображена як в оферті, так і у додатках до оспорюваних кредитних договорів. При цьому позивач не скористалася своїм правом на відмову від кредитних договорів.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на положення ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказані положення Закону станом на день укладення сторонами договору від 11.05.2018, від 09.11.2018 та від 27.03.2019 були виключені.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 22 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді