Єдиний унікальний номер 229/6984/19
Номер провадження 22-ц/804/1764/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Гапонова А.В., Канурної О.Д.

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Гонтар А.Л. в місті Дружківці Донецької області, (повне судове рішення складено 20 березня 2020 року) в справі номер 229/6984/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з листопада 2016 року вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , в листопаді 2017 року сторони припинили шлюбні відносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Дружківського міського суду від 11 липня 2018 року з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 у розмірі ? частини його доходів.

Аліменти відповідач сплачує несвоєчасно та станом на 1 листопада 2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 19133,27 грн.

З сином відповідач не спілкується, не приймає участі у його вихованні, не бажає з ним зустрічатися, уникає будь-якого спілкування із сином та повністю самоусунувся від своїх батьківських прав.

Тому, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила суд скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування норм чинного законодавства України та обставин, які є важливими для правильного вирішення справи по суті.

Судом першої інстанції необґрунтовано та за відсутністю будь-яких доказів здійснено висновок про наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питанні виховання дитини.

В порушення норм матеріального права суд дійшов висновку, що позивачем не доведено свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Звертає увагу, що з моменту постановлення судового рішення та станом на 08.04.2020 року відповідач жодного разу не звертався з приводу спілкування з сином та не піклувався ним.

6 травня 2020 року Орган опіки та піклування Дружківської міської ради та 22 травня 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримали копії ухвали про відкриття апеляційного провадження від 30 квітня 2020 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с. 106, 107).

Відзиви в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшли.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 7 серпня 2020 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 120).

Третя особа Орган опіки та піклування Дружківської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання нею 7 серпня 2020 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 119).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся відповідача та третьої особи.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 липня 2018 року частково скасованим постановою Донецького апеляційного суду від 28 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 березня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини його доходу, починаючи з 12 березня 2018 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с. 8-11).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.11.2019 року заборгованість аліментів ОСОБА_2 , стягнутих на користь ОСОБА_1 становить 19133,27 грн (а.с. 12).

Відповідно до довідки про склад сім?ї №2596 від 04.11.2019 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім?ї входять син ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно з довідкою, наданою завідувачем ДНЗ №7 «Зірочка», вихованням дитини ОСОБА_3 займається мати - ОСОБА_1 , Матвій відвідує дитячий навчальний заклад з 1 серпня 2019 року, за цей час батько дитини до дитячого закладу не з`являвся (а.с.17).

З акту обстеження (квартири, кімнати) від 05.11.2019 року видно, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за даною адресою не мешкав, участі у вихованні дитини не приймав, матеріальної допомоги не надавав більш ніж півроку (а.с. 16).

Відповідно до висновку Дружківської міської ради, орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с 61-62).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4 .

З таким висновком суду першої інстанції погодитися в повному обсязі не можна.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (§ 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 58).

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначенаш необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , його батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім?ї №2596 від 04.11.2019 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім?ї входять син ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (§ 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Доводи апеляційної скарги про існування заборгованості по аліментах, не спілкування з сином та не піклування ним не може свідчити про безумовне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим, оскільки в судовому засіданні встановлено, що раніше до відповідача ОСОБА_2 не застосовувалося попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини, апеляційний суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на орган опіки та піклування Дружківської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції, доповнивши резолютивну частину наведеним вище змістом.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Крім того, згідно з пп. б) і в) пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України апеляційний суд має зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Однак, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про законність рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, витрати позивача по сплаті судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення наступним змістом.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Дружківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 19 серпня 2020 року.

Суддя: