Постанова

Іменем України

30 січня 2020 року

м. Київ

справа № 761/16279/17

провадження № 61-6189св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у складі судді Фролової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), третя особа ? публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, яке набрало законної сили 02 липня 2015 року, зобов`язано ПАТ «Банк «Київська Русь» переказати кошти у розмірі 1 279 394, 00 грн з поточного рахунку ОСОБА_1 на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанси» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанси»).

На виконання вказаного рішення 08 липня 2015 року видано виконавчий лист, та постановою державного виконавця від 10 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48086474. Вказану постанову та вимогу державного виконавця виконати рішення суду до 13 липня 2015 року вручено боржникові 10 липня 2015 року.

Незважаючи на зазначене, рішення так і не було виконано боржником, а з 17 липня 2015 року у ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато процедуру ліквідації банку.

Неправомірними діями відповідача позивачу було завдано майнової шкоди, яку відповідно до висновку економічного дослідження № 19/17 від 10 березня 2017 року, що виконаний товариством з обмеженою відповідальністю Центр судових експертиз «Альтернатива», оцінено у розмірі 2 112 825, 00 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь суму у розмірі 2 112 825, 00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої бездіяльністю працівника відповідача - Уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкової О. Ю. щодо невиконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із відсутності підстав вважати, що позивачу завдано майнової шкоди, оскільки він є кредитором банку, його вимогу акцептовано в реєстрі вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» в четверту чергу на суму 1 310 477, 24 грн, а також банк діяв в межах своїх повноважень, передбачених законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

21 березня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставинам справи.

Судами не взято до уваги, що до початку процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», а саме до 17 липня 2015 року, у банку було достатньо коштів та можливостей виконати рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, однак уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкової О. Ю. протиправно не виконано зазначене рішення, чим завдано позивачу майнової шкоди.

05 липня 2019 року до Верховного суду надійшла заява ОСОБА_1 з вимогою врахувати при розгляді даної справи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року 2019 року у справі № 826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного суду додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких просить врахувати постанову Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц.

Доводи інших учасників справи:

У квітні 2019 року адвокатом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Костюченко І. В. через засоби поштового зв`язку подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити її без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Києва.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року зобов`язано ПАТ «Банк «Київська Русь» переказати кошти у розмірі 1 279 394, 00 грн з поточного рахунку ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанси».

Вказане рішення змінено рішенням апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2015 року в частині стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» судового збору, в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року та рішення апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у задоволенні заяви ПАТ «Банк «Київська Русь» про скасування ухвали касаційної інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові - відмовлено.

08 липня 2015 року Подільським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року.

Постановою головного державного виконавця відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Кущ В. В. від 10 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 480864, встановлено строк самостійного виконання постанови боржником до 13 липня 2018 року.

Вказану постанову направлено на адресу боржника для виконання, яку ПАТ «Банк «Київська Русь» отримано 10 липня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20 березня 2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» - Волкова О.Ю.

Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно.

16 липня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», було розпочато процедуру ліквідації банку з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» - Волкова О.Ю.

23 червня 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1085 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1706 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь».

10 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/3419/15-ц на підставі пункту 4 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено, у зв`язку із перебуванням ПАТ Банк «Київська Русь» в стані ліквідації.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Протиправна поведінка може виявлятися у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє особу від відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення; на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється, зокрема на зобов`язання банку щодо виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду у зв`язку з неправомірним невиконанням рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/3419/15-ц, яке набрало законної сили 02 липня 2017 року працівником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волковим О. Ю ., чим позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 2 112 825, 00 грн.

Суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, правильно виходили з того, що на момент набрання законної сили рішення суду, на яке посилається позивач, у банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого

Особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань у відповідності до пункту 54 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є кредитором.

Задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку та черговості, встановлених статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» працівники Фонду не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судами, на виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська русь» було прийнято від позивача заяву про визнання його кредитором та акцептовано в реєстрі вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» в 4 чергу на суму 1 310 477,24 грн.

Дані факти також підтверджуються рішеннями судів, що набрали законої сили у справі № 826/1062/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду та Уповноваженої особи, відповідно до яких встановлено, що позивач має на своєму поточному рахунку грошові кошти, щодо яких в частині гарантованої суми вкладів виступає вкладником банку, а в іншій частині вважається кредитором ПАТ «Банк «Київська Русь». Суд встановив, що таким чином, вимоги про перерахування коштів з поточного рахунку, відкритому в ПАТ « Банк «Київська Русь» підлягають погашенню у порядку, передбаченому статтями 26, 27, 45, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, Київським апеляційним адміністративним судом при винесенні ухвали від 13 липня 2016 року у справі № 826/1062/16 встановлено, що підстав для висновку про наявність фактів заподіяння шкоди немає, так як грошові кошти, які позивач намагався перерахувати на користь TOB «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», він не втратив, їх відшкодування (повернення) відбуватиметься у порядку та у спосіб, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, відсутність факту заподіяння шкоди та неправомірної бездіяльності, про що зазначено вище, унеможливлює виникнення причинного зв`язку між ними та, відповідно, вини. З огляду на це підстави для відшкодування позивачу матеріальної шкоди відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з вищезазначеного, підстави для стягнення грошових коштів з відповідача в судовому порядку відсутні, оскільки факт невиконання рішення суду, на який посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою, оскільки діями чи бездіяльністю самого відповідача позивачу збитків не завдано. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження заявлених ним вимог, зокрема наявності шкоди та причинного зв`язку між заподіяною йому шкодою і протиправними діями Фонду. Тому підстави для покладення на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обов`язку відшкодувати позивачу збитки відсутні, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти за вкладами, лише у спосіб та в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування майнової шкоди, є законними та обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року 2019 року у справі № 826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» є помилковими з огляду на те, що рішення Фонду від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та рішення Фонду від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та від 23 червня 2016 року № 1085 є чинним, тому ліквідаційна процедура відповідача відбувається.

Рішення Фонду гарантування щодо введення тимчасової адміністрації та початку ліквідації у ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняті не лише на підставі рішень Національного банку України, а і в силу приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі і на виконання плану врегулювання.

Посилання заявника у додаткових поясненнях, поданих до касаційної скарги на те, що рішення судів суперечить висновкам Верховного Суду, зробленим у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, є необґрунтованими, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко