Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 552/7810/14-ц
Провадження 6/711/16/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Гладиш О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 жовтня 2019 року, вказана заява передана на розгляд судді Скляренко В.М.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. від 10 грудня 2019 року Скляренко В.М. відведено від розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2019 року суддю Демчика Р.В. призначено головуючим у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 заявив відвід головуючому у справі, посилаючись на те, що його дії є злочинним та зацікавленими, а також на те, що він є дідом.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацької Н.М. від 11 березня 2020 року відмолено ОСОБА_1 у задоволені його заяви про відвід головуючому у справі.

10 березня 2020 року ОСОБА_1 повторно подав заяву про відвід головуючого у справі, посилаючись на те, суддя Демчик Р.В. є дідом, зацікавленою особою, не повідомляє дату та час судового засідання та не дає знайомитися зі справою.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 10 березня 2020 року про відвід судді, суд вказує наступне.

За змістом ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п.11 ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Пунктом 3 частини 1 статті 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників справи, у тому числі, право подавати заяви, зокрема і про відвід судді.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу. Можливість заявити відвід суду має забезпечити надійний захист процесу від ймовірного негативного впливу з боку упередженого суду.

А метою відводу судді є недопущення до вирішення справи упередженого судді, а підстави для відводу судді можуть мати об`єктивний чи суб`єктивний характер.

Відповідно до ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин 1-3 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Дійсно, виходячи з норм чинного вітчизняного законодавства, право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Навіть статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Проте, Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 9 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Як вбачається з поданої заяви про відвід, остання вмотивована тим, що суддя є дідом, заінтересованою особою та не повідомляє про дату та час судового засідання а також не дає знайомитися зі справою.

Так, суд звертає увагу на те, що після надходження справи в провадження судді Демчика Р.В., на адресу ОСОБА_1 направлялися виклики в судові засідання, які були призначені на 13 січня 2020 року (а.с. 20) - виклик повернуто з інших причин, що не дали змогу виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення; на 28 січня 2020 року (а.с.25) - виклик повернуто з інших причин, що не дали змогу виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення; на 11 лютого 2020 року (а.с.28) ) - виклик повернуто з інших причин, що не дали змогу виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення; на 2 березня 2020 року (а.с.35) - виклик повернуто, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою; на 8 квітня 2020 року (а.с. 52) - виклик повернуто, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27).

У рішенні від 10 липня 2017 року у справі «Гінчо проти Португалії» Європейський суд з прав людини зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Що стосується тверджень заявника про те, що суд не надає можливості знайомитися з матеріалами справи, то суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не подавав будь яких заяв про ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, за переконанням суду, подання заяви про відвід судді від розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (провадження №№6/711/16/20), є зловживанням процесуальними правами, що полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто, легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Суд вказує, що правовідносини суду із кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення у розумні строки законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Процесуальний закон вимагає та забезпечує належну поведінку сторони у суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Згідно ч.ч. 1, 2, п.10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд зазначає, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви. Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (Рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам судочинства, а отже зловживає ним. (дивитись рішення суду у справі Мусієнко проти України, no 26976/ від 20.01.2011)

Суд вважає, що заявлений ОСОБА_1 відвід у цій справі є нічим іншим як спробою затягнути її розгляд або перешкодити йому, внаслідок чого буде порушено положення законодавства про завдання та основні засади цивільного судочинства, при тому, що процесуальними законодавством визначено граничний строк розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Оскільки подання ОСОБА_1 заяви про відвід судді Демчика Р.В. у цій справі є зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, суд дійшов висновку про залишення такої заяви без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.36,44 ЦПК України, -

ухвалив:

Визнати подання ОСОБА_1 заяви за вх. № 7527/20 від 10 березня 2020 року про відвід судді Демчика Р.В. у справі № 552/7810/14 (провадження №№6/711/16/20) зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 за вх. № 7527/20 від 10 березня 2020 року про відвід судді Демчика Р.В. у справі № 552/7810/14 (провадження №№6/711/16/20) - залишити без розгляду.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий: Р. В. Демчик