Справа № 404/6983/18
Номер провадження 2/404/3477/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 12 217 грн. 90 коп. за кредитним договором № б/н від 07 червня 2011 року та судові витрати у розмірі 1762 грн.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07 червня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п. 1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web¬cam банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua; згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору для ПАТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 договору).

На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1,1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач зобов`язався: на підставі п. 2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

На підставі п. 2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Згідно п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 04 жовтня 2018 року має заборгованість у розмірі 12 217 грн. 90 коп., з яких: 3365 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 8204 грн. 89 коп. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 558 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 1.1.7.11. договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо і на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /т.1, а.с.38-39/.

16 листопада 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що в своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідач 07 червня 2011 року звернулась до АТ КБ «Приватбанк» щодо оформлення заяви б/н для отримання встановленого кредитного ліміту в сумі 4 600 грн.

При цьому позивач стверджує, що відповідач підписав заяву б/н разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку».

В обґрунтування своїх позовних позивач посилаючись на саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» вказує, що відповідачу було встановлено суму кредитного ліміту, ставку по відсотках за користування кредитним лімітом та нараховано пеню й інші штрафи за користування кредитним лімітом.

Позивач посилаючись на норми ч. 1 ст. 634, ч.2 ст. 639, ст. 207, ч. 2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України, вважає, що оформлена заява б/н від 07 червня 2011 року є кредитним договором або договором позики.

Заява б/н від 07 червня 2011 року на яку посилається позивач є анкетою з персональними даними відповідача: її прізвище, ім`я, по-батькові, її номер телефону, дата народження та адреса за якою проживає відповідач.

До анкети-заяви додано «Додаткову інформацію (обов`язкову для заповнення для отримання кредиту/кредитної картки», з якої вбачається, що при оформленні цього документу відповідачу не було встановлено кредитного ліміту та не видано саму кредитну картку, оскільки в графі «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна, GOLD» не зазначено, яку саму кредитного ліміту бажає отримати відповідач.

Вказано, що не зрозуміло, чим керувався позивач вказавши в своїй позовній заяві суму - 4600 грн. Яким документом, підписаним уповноваженими представниками обох сторін, встановлена кредитна сума - 4600 грн.

Вважає, що посилання позивача, що між сторонами укладено кредитний договір є безпідставним, оскільки до позовної заяви не додано письмового двостороннього договору позики або кредитного договору укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», з власноручним підписом відповідача та уповноваженого представника позивача на укладення таких договорів.

В анкеті-заявці вказано, що ця анкета є приєднанням до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», але при цьому позивач не зазначив до яких саме «Умов та правил надання банківських послуг» та «тарифів Банку» приєднано цю анкету - заявку.

Проте, не вказано які саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» діяли на момент надання відповідачем своїх персональних даних та з якими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» під особистий підпис ознайомлений відповідач. Також, відсутній й електронний цифровий підпис відповідача про ознайомлення з цими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку».

Крім того, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», це є внутрішній документ позивача, яким він керується в роботі в рамках свого підприємства. Оскільки, відповідач не є працівником підприємства позивача, то на відповідача не розповсюджуються такі внутрішні документи.

Анкета-заява б/н від 07 червня 2011 року, яка є лише носієм персональної інформації людини та більшість таких заяв-анкет оформлюється при працевлаштуванні на підприємства, установи, організації, з якими укладено договір з АТ «Приватбанк» на обслуговування зарплатних проектів (отримання працівниками заробітної платні через відділення АТ КБ «Приватбанк»).

Враховуючи той факт, що відповідач працювала в Головному управлінні КРУ (державна служба), то й зарплату отримувала через АТ КБ «Приватбанк». Надана позивачем анкета-заява не є належним доказом підписання саме кредитного договору, а тому не може прирівнюватись до договору позики та/або кредитного договору, оскільки за своєю правовою природою в цій анкеті-заявці з персональними даними відповідача відсутні всі істотні умови кредитного договору або договору позики.

Відсутні докази щодо ознайомлення відповідача саме з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» вказує на той факт, що відповідачу не надано інформації стосовно суми встановленого кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредитним лімітом, підстав для зменшення або збільшення кредитного ліміту, що відповідач ознайомлений з правилами збільшення/зменшення кредитного ліміту та відсоткової ставки, та інша інформація, що безпосередньо стосується кредитних відносин між позивачем та відповідачем.

Позивачем не надано доказів, які свідчили би про факт отримання відповідачем встановленого кредитного ліміту. Яким саме чином відповідач отримав від позивача грошові кошти, а саме через касу відділення банку, через кредитну картку. Позивач не надав до позовної заяви жодного документу, який би підтвердив факт передачі грошових коштів.

Зазначено, що позивач в своїй позовній заяві вказує, що станом на 04 жовтня 2018 року відповідач має заборгованість в сумі 12 217,90 грн., але додаючи всі зазначені суми, загальна сума складає 12 627,89 грн. Крім того, позивач не вказує самого тіла кредиту (4600 грн., як це зазначено на першій сторінці позову) або його залишку.

Позивачем до позовної заяви надано два розрахунки заборгованості (станом на 31 серпня 2015 року та станом на 04 жовтня 2018 року) з яких вбачається, що ці розрахунки не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є суб`єктивним відображенням односторонніх матеріально-арифметичних розрахунків, якою позивач начебто обґрунтовує розмір своїх позовних вимог.

Однак, цей розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій та не може служити доказом безспірності розміру позовних вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру вигаданої суми.

З огляду на ці розрахунки вбачається, що по першому (станом на 31 серпня 2015 року) - заборгованість становить 5467 грн. 41 коп., а якщо додати всі суми, то сума заборгованості становить - 4544 грн. 50 коп., по другому (станом на 04 жовтня 2018 року) - заборгованість становить 12 217 грн. 90 коп., а якщо додати всі суми, то сума заборгованості становить 23 787 грн. 79 коп. /т.1, а.с.44-50/.

09 січня 2019 року від представника АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Заява про приєднання до умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладання кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування.

З моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору а наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, фото клієнта з карткою.

Вказано, що позивачем надана до суду копія анкети - заяви на двох сторінках від 07 червня 2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Також, до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримував кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписки з банківського рахунку містять інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку від 06 березня 2010 року, яким були затверджені зазначені Умови та Правила надання банківських послуг.

В заяві - анкеті, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику добре відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Банком надано виписку по рахункам, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Протягом дії договору до програмних комплексів банку внесено ряд змін, наслідком чого стало оновлення форми розрахунку заборгованості, саме тому розрахунок який додається до позовної заяви складається з двох частин: перша частина розрахунку є більш стислою та відображає рух коштів до моменту оновлення форми розрахунку, а саме до 31 серпня 2015 року, друга частина розрахунку формується з моменту оновлення форми розрахунку та має ряд переваг: поділ складової заборгованості в залежності від відсоткової ставки, яка діяла на момент використання коштів, більш детальне відображення порядку нарахування відсотків, розмір мінімальної щомісячної суми внеску для погашення заборгованості та інше.

Розмір заборгованості за тілом кредиту в двох частинах розрахунках має розбіжності тому, що в першій частині зазначене тіло кредиту станом на 31 серпня 2015 року, а в другій частині зазначене тіло кредиту станом на 04 жовтня 2018 року.

Оскільки після 31 серпня 2015 року відповідач продовжував користуватися карткою як використовувати кредитні кошти, так і погашати заборгованість розмір тіла кредиту станом на 04 жовтня 2018 року змінилося, що відображено в другій частині розрахунку заборгованості. Сума після коми ручного розрахунку може відрізнятися від розрахунку який доданий до позову у зв`язку з автоматичним округленням. Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачали умови сплати пені та штрафу /т.1, а.с.169-176/.

04 січня 2019 року від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява відповідно якої банк остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 червня 2011 року у розмірі 12 217 грн. 90 коп. та судові витрати по справі.

Вказував, що станом на 04 жовтня 2018 року заборгованість відповідача перед банком становить 12 217 грн. 90 коп., з яких: 2280 грн. 41 коп. - тіло кредиту, 1024 грн. 60 коп. - нараховано процентів за користування кредитом, 7854 грн. 89 коп. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова 558 грн. штраф (процентна складова) /т.1, а.с.157-160/.

04 січня 2019 року від відповідача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що посилання позивача, що між сторонами укладено кредитний договір є безпідставними. Договір позики або кредитний договір повинен бути укладений тільки у письмовій формі. Анкета-заява б/н від 07 червня 2011 року, яка є лише носієм персональної інформації людини та більшість таких заяв - анкет оформлюється при працевлаштуванні на підприємства, установи, організації, з якими укладено договір з АТ КБ «Приватбанк».

Позивачем не надано жодного підписаного уповноваженими на те особами, документу, який встановлював права та обов`язки сторін вносити певні зміни до оформленого належним чином кредитного договору. Позивачем не надано доказів які свідчили би про факт отримання відповідачем встановленого кредитного ліміту.

З позовної заяви не зрозуміло, як тіло кредиту з 4600 грн. зменшилось до 2280 грн. 41 коп. Також, позивачем надано два розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що ці розрахунки не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є суб`єктивним відображенням односторонніх математично-арифметичних відображень, якими позивач начебто обґрунтовує розмір своїх позовних вимог.

З огляду на розрахунок станом на 31 серпня 2015 року вбачається, що відповідач на момент оформлення анкети-заяви 07 червня 2011 року вже звідкись має прострочену заборгованість у 112 календарних днів. Це свідчить про те, що таблиці з арифметичними показниками, які позивач називає розрахунком заборгованості, виконані не кваліфікованими та не уповноваженими на те фахівцями, а всі позовні вимоги позивача є необґрунтованими та надуманими.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Вважає, що позовні вимоги не доведені за відсутності належних та допустимих доказів і позов задоволенню не підлягає /т.1, а.с.149-155/.

11 лютого 2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив аналогічна поданій 09 січня 2019 року /т.1, а.с.218-224/.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача вказуючи на безпідставність позовних вимог, просив у задоволенні позовної заяви відмовити.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 07 червня 2011 року було укладено кредитний договір, форма якого складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, та за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 04 жовтня 2018 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 12 217грн. 90 коп., яка складається із: тіла кредиту - 2280 грн. 41 коп., нарахованих процентів за користування кредитом - 1024 грн. 60 коп., нарахованої пені - 7854 грн. 89 коп., а також штрафи в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована складова), 558 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

До анкети-заяви позивач додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільговий період», проте зазначена довідка не є підтвердженням укладеного з відповідачем договору без номера та його умов, оскільки у довідці зазначено інший номер договору.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно д ост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу було відмовлено, не має підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13, 77-80, 81, 95, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: АТ КБ «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 05.02.2020 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда