Справа № 344/778/18
Провадження № 2/344/480/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Стефанець Г.Я.,

представників позивача: ОСОБА_1., ОСОБА_2,

представника відповідача Раковецького М.С. ,

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти в сумі 37523,58 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що Долинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу у справі № 344/1842/14-ц за скаргою ОСОБА_4 на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця, якою визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука Віталія Васильовича щодо не надсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 49482848 із виконання виконавчого листа Долинського районного суду, виданого 24.11.2015 року у справі № 343/ 1842/14-ц, на адресу боржника ОСОБА_4 , неповідомлення останньому підрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, що виникла на підставі вказаного виконавчого листа, не з`ясування після відкриття виконавчого провадження інформації щодо того, чи проводились з боржника на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської від 01.08.2014 року будь-які стягнення та неподання відповідних запитів, у якій саме сумі були проведені такі стягнення; визнано незаконним і безпідставним нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 , що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 р року, з 01 серпня 2014 року; визнано незаконною постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука Віталія Васильовича про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_4 від 21.12.2015 року в частині нарахування і стягнення із заробітної плати останнього заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року, з 01 серпня 2014 року.

Позивач вказує, що внаслідок бездіяльності відповідача нарахування заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц від 24.11.2015 року, починаючи з 01.08.2014 року є безпідставною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження" та порушує права боржника. Рішенням Долинського районного суду від 21.12.2016 року ОСОБА_4 звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01.11.2016 року становила 6683,28 грн., яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року. Своєю вимогою № В13/02-19/1095 від 10.02.2017 року головний державний виконавець просить БМУ № 4 БМФ "Укргазпромбуд" ПАТ "Укртрансгаз" припинити стягнення заборгованості в розмірі 6683,28 грн. із заробітної плати боржника ОСОБА_4 , натомість продовжити стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно. В період з грудня 2015 року по грудень 2016 року з нього незаконно стягували 20 % заробітної плати для погашення заборгованості, яка виникла в період від 01.08.2014 року по вересень 2015 року, що суттєво зменшувало розмір його щомісячних доходів. Також в період нарахування незаконних 20 % стягнення з усіх видів доходів позивача він хворів, потребував лікування та відповідно значних коштів, окрім сплати аліментів, здійснював фінансову допомогу родичу, що поставило його у скрутне матеріальне становище, яке понесло за собою значні страждання. Неможливість задовольнити свої повсякденні потреби, вимушена зміна способу життя викликала щоденні переживання, дратівливість та поганий сон, що негативно впливає та руйнує нервову систему.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. При цьому не заперечив ті обставини, що наявна ухвала Долинського районного суду, якою визнано незаконною бездіяльність державного виконавця щодо нарахування і стягнення із заробітної плати ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів та яка набрала законної сили і не оскаржувалась.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В провадженні Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження № 49482848 по виконанню виконавчого листа, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області 24.11.2015 року у справі № 343/ 1842/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 49482848 від 21.12.2015 року постановлено звернути стягнення на заробітну плату ОСОБА_4 та стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дітей відповідного віку. Заборгованість по аліментах нараховувати з 01.08.2014 року до погашення заборгованості та стягувати в розмірі 50 % з усіх видів його доходів, після погашення заборгованості стягувати 1/3 частину всіх видів доходів ОСОБА_4 (а.с. 24).

Рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 21 грудня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_4 , яким його звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01.11.2016 р. становить 6683 (шість тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 28 копійок, яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц від 24 листопада 2015 року (а.с. 20-22).

Рішення набрало законної сили 06.08.2017 року.

Відповідно до ухвали Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 10 жовтня 2017 року частково задоволено скаргу ОСОБА_4 , заінтересована особа: Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, стягувач: ОСОБА_5 , на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука Віталія Васильовича щодо ненадсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 49482848 із виконання виконавчого листа Долинського районного суду, виданого 24.11.2015 р. у справі № 343/1842/14-ц, на адресу боржника ОСОБА_4 , неповідомлення останньому підрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, що виникла на підставі вказаного виконавчого листа, нез`ясування після відкриття виконавчого провадження інформації щодо того чи проводились з боржника на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2014 р. будь-які стягнення та неподання відповідних запитів, у якій саме сумі були проведені такі стягнення. Визнано незаконним і безпідставним нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 , що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 р., з 01 серпня 2014 року. Визнано незаконною постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука Віталія Васильовича про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_4 від 21.12.2015 р. у частині нарахування і стягнення із заробітної плати останнього заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 р., з 01 серпня 2014 року. (а.с. 16-19).

Вищевказана ухвала набрала законної сили 18.10.2017 року.

З долученої позивачем копії довідки про доходи БМФ «Укргазпромбуд» від 30.06.2016 року № 840 вбачається, що за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року ОСОБА_4 отримано заробітну плату (з урахуванням податків) у розмірі 87 069,35 грн. (а.с. 25).

Також, як слідує з копій довідок про доходи БМФ «Укргазпромбуд» від 19.01.2020 року, з позивача за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року стягувались аліментні платежі (а.с. 43-44).

Позивачем проведено розрахунок, з якого слідує, що згідно довідки про доходи від 30.06.2016 року ОСОБА_4 з серпня 2014 року по вересень 2015 року отримано заробітну плату (з урахуванням податків) у розмірі 87 069,35 грн. Сума аліментів (заборгованість) в період з серпня 2014 року по вересень 2015 року (1/3 частина доходу) дорівнює: сума доходу : 3 = сума аліментів (заборгованість) - 87 069,35 : 3 = 26120,81 грн.

Сума аліментів (заборгованість) в період з серпня 2014 року по вересень 2015 року дорівнює 26120,81 грн.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 року позивача звільнено від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 6683,28 грн.

Таким чином з ОСОБА_4 , в рахунок погашення незаконно нарахованої заборгованості стягнуто: сума аліментів (заборгованість) в період з серпня 2014 року по вересень 2015 року мінус заборгованість, від якої позивача звільнено = сума, яку стягнуто за заборгованість до моменту звільнення: 26 120,81 - 6 683,28 = 19 437,53 грн.

Сума, яку стягнуто за заборгованість до моменту звільнення дорівнює: 19 437,53 грн.

Згідно довідок про доходи БМФ «Укргазпромбуд» від 19.01.2020 року та довідки-розрахунку від 23.01.2018 року Івано-Франківського ВДВС за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року з позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 18 086,05 грн. (а.с. 42, 43-44).

Спірні правовідносини врегульовано і нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З огляду на встановлені дослідженими доказами фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного здійснення Івано-Франківським МВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області своїх повноважень під час примусового виконання рішення суду, позивач втратив належні йому кошти у сумі 37 523,58 грн., які відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, підлягають відшкодуванню.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Окрім того згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловленої 11.09.2013 року (справа № 6-48 цс 13).

Однак, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає, що порушення закону з боку державного виконавця, його бездіяльність призвели до неможливості позивачем задовольнити свої повсякденні потреби, вимушеної зміни способу життя, в результаті чого права позивача були порушені. Все це негативно вплинуло на його емоційний та психічний стан та могло спричинити моральні страждання, в зв`язку з чим останньому з вини державного виконавця була завдана моральна шкода.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Однак, на думку суду, розмір моральної шкоди, заявленої позивачем, є завищеним.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 2000 грн.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 1, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_4 , жителя с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 - 37523 (тридцять сім тисяч п`ятсот двадцять три) гривні 58 коп. безпідставно стягнутих коштів та 2 000 гривень моральної шкоди.

В решті вимог позову - відмовити.

Стягнути з Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на користь держави (з зарахуванням на рахунок: UA 0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повне судове рішення складено та підписано 05 лютого 2020 року.