Номер провадження 2/754/2902/20
РІШЕННЯ

Іменем України

29 липня 2020 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю представника позивача - адвоката Хіміча Б.С.

за участю представника відповідача - адвокат Фіногєєва В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсни.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.11.2019 відкрито провадження по справі.

14.02.2020 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про заміну підстав позову, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 04.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 004-2900/756-1020, відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 82000,00 швейцарських фраків, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.04.2038, згідно з графіком щомісячних платежів. На підставі вказаного Кредитного договору № 004-2900/756-1020, ОСОБА_1 було отримано грошові кошти на придбання житла. В подальшому сторонами Кредитного договору № 004-2900/756-1020 було укладено ряд додаткових угод, а саме: додаткову угоду б/н від 15.10.2014 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020, договір поруки № б/н від 15.10.2014 до Кредитного договору №004-2900/756-1020, додаткову угоду б/н від 15.06.2015 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020, договір поруки № б/н від 15.06.2015 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020, додаткову угоду б/н від 02.12.2015 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020, договір поруки № б/н від 02.12.2015 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020, додаткову угоду б/н від 14.02.2017 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020, договір поруки № б/н від 14.02.2017 до Кредитного договору № 004-2900/756-1020. 28.01.2019 ОСОБА_1 з матеріалів цивільної справи № 754/15408/18 та доданих у вказану справу зі сторони Банку документів довідалась, що під час підписання Кредитного договору № 004-2900/756-1020 Банк ввів її в оману, оскільки Банк просить суд в рамках справи № 754/15408/18 стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за зовсім іншим кредитним договором від 04.04.2008 №004-2008-1020. Отже, на даний час у позивача наявний Кредитний договір під №004-2900/756-1020, а у Відповідача зовсім інший Кредитний договір під № 004-2008-1020. Вказані примірники договорів суттєво відрізняються між собою, в тому числі умовами на яких укладені. Позивач не отримувала грошові кошти за Кредитним договором № 004-2008-1020, незважаючи на це Банк звернувся до суду саме на підставі Кредитного договору № 004-2008-1020. Вчинення Позивачем правочину №004-2008-1020 під впливом обману зумовлене деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка Банку, яка була спрямована на формування наміру у Позивача вчинити інший правочин № 004-2900/756-1020 на зовсім інших умовах, оскільки Позивачка мала хибне уявлення про обставини, які мають істотне значення. Тобто, враховуючи наявність двох різних за замістом кредитних договорів, не відповідає волі Позивачки перебувати у відносинах з Банком і це зумовлено умисними діями Банку. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №004-2008-1020, укладений 04.04.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

17.12.2019 до суду надійшли пояснення представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» відповідно до яких зазначено, що 04.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого виступає АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 дійсно було укладено Кредитний договір №004-2008-1020, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит (грошові кошти) в розмірі 82 000,00 швейцарських франків, позивачка зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.04.2038, щомісячних платежів. Також, на підставі кредитного договору №004-2008-1020 було укладено ряд додаткових договорів. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 82 000,00 швейцарських франків шляхом перерахування їх на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується Меморіальним ордером № 0042900СНF007537 від 04.04.2008 та Випискою по рахунку позичальника № НОМЕР_1 . Меморіальному ордері зазначено Кредитний договір саме під номером 004-2008-1020 від 04.04.2008, що свідчить про видачу коштів та подальше фактичне здійснення кредитування. Твердження позивача про введення його відповідачем в оману не відповідає дійсності, що підтверджується, власне, примірником вищенаведеного Кредитного договору №004-2008-1020 від 04.04.2008, кожна сторінка якого особисто підписана позичальником ОСОБА_2 . Під час укладання між позивачем та відповідачем додаткової угоди б/н від 15.10.2014 до Кредитного договору № 004-2008-1020 від 04 квітня 2008, додаткової угоди б/н від 15.06.2015 до Кредитного договору № 004-2008-1020 від 04 квітня, Додаткової угоди б/н від 02.12.2015 до Кредитного договору № 004-2008-1020 від 04 квітня 2008 та Додаткової угоди б/н від 14.02.2017 до Кредитного договору № 004-2008-260 від 04 квітня 2008. Працівником банку дійсно було допущено технічну помилка, а саме: зазначено невірний номер Кредитного договору: «№004-2900/756-1020», замість вірного «№004-2008-1020», про що позивачем надавалась окрема Довідка від 25.10.2018. Зазначений Договір №004-2900/756-1020 лише зафіксував намір співробітника Банку-потенційного Позичальника скористатись певною конкретною схемою кредитування, тобто містить попередню домовленість сторін. Разом із тим, як зазначено вище, наслідком такої попередньої домовленості стало подальше укладення як раз оспорюваного кредитного договору № 004-200801020 від 04.04.2008. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог, не доведено отримання кредитних коштів саме згідно з договором №004-2900/756-1020 від 04 квітня 2008, не спростовано факту добровільного укладення оспорювального Кредитного №004-2008-1020 від 04 квітня 2008 та обізнаності про його істотні умови ще в 2008 році, та не зазначено, в чому саме полягає порушення його прав як споживача кредитних послуг і в чому полягає невідповідність змісту Кредитного договору № 004-2008-1020 від 04 квітня 2008 вимогам чинного законодавства. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд відмовити в повному обсязі.

31.01.2020 до суду надійшли заперечення на письмові пояснення АТ «Універсал Банк» від позивача ОСОБА_1 відповідно до яких зазначила, що між Банком та ОСОБА_1 був укладений тільки один Кредитний договір № 004-2900/756-1020. Саме на підставі вказаного Кредитного договору № 004-2900/756-1020 ОСОБА_1 отримала грошові кошти на придбання житла. Погашення платежів за Кредитом здійснюється Позичальником у валюті кредиту, саме за Кредитним договором № 004-2900/756-1020. Отже, на даний час у Позивача наявний примірник Кредитного договору під № 004-2900/756-1020, а у Відповідача зовсім інший примірник Кредитного договору під № 004-2008-1020, вказані примірники договорів суттєво відрізняються. Також необхідно зазначити, що позивач ОСОБА_1 працювала в банку АТ «Універсал», для співробітників банку були вигідні умови кредитування. Отже, протягом десяти-дванадцяти місяців після підписання Кредит №004-2900/756-1020 та надходження на поточний рахунок кредитних коштів, від Банку на відділення надійшла негласна вказівка за будь-яких обставин переукласти укладені кредитні договори із співробітниками з метою приведення відповідність до вимог законодавства України умов наданих кредитів для співробітників. Після чого відповідальний співробітник Банку зателефонував ОСОБА_1 переконав її, що при укладенні Кредитного договору №004-2900/756-1020 в його тексті співробітниками Банку були допущені помилки, які вже виправлені, а ОСОБА_1 необхідно підписати Кредитний договір № 004-2900/756-1020. З 02.06.2008 ОСОБА_1 підписала зовсім інший Кредитний договір №004-2008-1020, який в порівнянні з Кредитним договором № 004-2900/756-1020 містить умови, які суперечать принципу справедливості, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становище позичальника. Таким чином, під видом виправлення помилок в тексті Кредитного договору № 004-2900/756-1020, ОСОБА_1 було надано на підпис Кредитний договір № 004-2008-1020, без можливості ознайомлення з примірник якого їй Банк не надавав, незважаючи на те, що в самому договорі №004-2008-1020, нібито, позичальник отримав його примірник та ознайомлений з його умовами. Очевидно, що Банк умисно ввів в оману ОСОБА_1 щодо обставин, які вплинули на вчинення Кредитного договору № 004-2008-1020.

Представник позивача - адвокат Хіміч Б.С. в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Фіногєєв В.М. в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог, застосувавши строк позовної давності

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 03.03.2020 були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , судом взято до уваги показання свідків, як докази по справі, що відповідає статтям 76-80 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_1 надала свідчення, що дійсно між Баком та нею, як співробітником Банку укладався Кредитний договір, але вона зрозуміла, що перепедписання кредитного договору відбувається тому, що співробітник банку в кредитному договорі 004-2900/756-1020 зробив технічну помилку. Однак, Банк ввів її в оману, так як договір повинен бути з одним номером та бути ідентичним до кредитного договору № 004-2900/756-1020. ОСОБА_1 зазначила, що дійсно отримала кредитні кошти, які відповідно до графіку намагалася погашати та укладала ряд додаткових угод, але вважала, що договірні правовідносини між нею та банком відбуваються на підставі кредитного договору №004-2900/756-1020, а ні № 004-2008-1020.

Свідок ОСОБА_3 , надав свідчення, що він укладав та підписував кредитний договору 004-2900/756-1020 від 04.04.2008 та кредитний договір №004-2008-1020 з позивачем ОСОБА_1 , як керуючий Київським відділенням № 4 ВАТ «Універсал Банк», на підставі довіреності від 29.03.2008, виданої у порядку передоручення та зареєстрованої в реєстрі за №1906, посвідченої Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Зазначив, що кредитний договір 004-2900/756-1020 від 04.04.2008 та кредитний договір №004-2008-1020 ідентичні, але умови договору співробітників банку відрізняються від умов договорів які укладаються з пересіченими громадянами. Крім того засвідчив, що перепідписання договору зумовлено було саме політикою Банка задля виправлення недоліків. Перепідписання відбувалося в добровільному порядку, порушувати права ОСОБА_1 наміру не було. Вважає, що різні номери кредитного договору це допущена помилка співробітників Банку.

Відповідно до 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення про відмову у задоволенні позову, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

04.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 004-2900/756-1020 (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками), відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 82 000,00 швейцарських фраків, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.04.2038, згідно з Графіком щомісячних платежів.

04.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 004-2008-1020 (на придбання майна), відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 82 000,00 швейцарських фраків, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.04.2038, згідно з Графіком щомісячних платежів.

В забезпечені виконання зобов`язань за кредитним договором №004-2008-1020 від 04.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

04.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 004-2900/756-1020-Р, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 , усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №004 -2900/756-1020-Р від 04.04.2008, укладено між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

15.10.2014 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції та, зокрема, змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами в період з 15.10.2014 по 30.09.2015 -8,75% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 16,75% річних, починаючи з 01.10.2015 - 9,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 17,95%.

15.10.2014 були внесені зміни до договору поруки від 04.04.2008, який укладений між Банком та ОСОБА_2 на підставі додаткової угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020.

15.06.2015 ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції та, зокрема, змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами в період з 15.06.2015 по 30.11.2015 -3,00% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 11,00% річних, починаючи з 01.12.2015 - 9,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 17,95%.

15.06.2015 були внесені зміни до договору поруки від 04.04.2008, який укладений між Банком та ОСОБА_2 на підставі додаткової угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020.

02.12.2015 між ПАТ «Універсал Банк», правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №004-2900/756-1020, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції та, зокрема, змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами в період з 02.12.2015 по 30.11.2016 - 7,00% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 15,00% річних, починаючи з 01.12.2016 - 9,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 17,95%.

02.12.2015 були внесені зміни до договору поруки від 04.04.2008, який укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 на підставі додаткової угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020.

14.02.2017 між ПАТ «Універсал Банк», правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №004-2900/756-1020, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції та, зокрема, змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами в період з 14.02.2017 по 31.07.2017 - 4,5% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 12,5% річних, починаючи з 01.08.2017 - 9,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 17,95%.

14.02.2017 були внесені зміни до договору поруки від 04.04.2008, який укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 на підставі додаткової угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020.

11.10.2017 ПАТ «Універсал Банк», правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №004-2008-1020 від 04.04.2008, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції та, зокрема, змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами в період з 11.10.2017 по 30.09.2018 - 4,5% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 12,5% річних, починаючи з 01.10.2018 - 9,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 17,95%.

11.10.2017 були внесені зміни до договору поруки від 04.04.2008, який укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 на підставі додаткової угоду б/н до кредитного договору № 004-2900/756-1020.

Відповідно до Меморіального ордеру №004200CHF007537 від 04.04.2008, позивач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 82 000,00 швейцарських франків, еквівалентно у гривні 505 763,14грн, визначення платежу - надання кредиту за договором №004-2008-1020.

Згідно із виписки/особовий рахунок: призначення: надання кредиту згідно договору №004-2900/756-1020 від 04.04.2008; кореспондент: ОСОБА_1 .

Відповідно із заяв ОСОБА_1 від 04.04.2008 про надання згоди на укладання її чоловіка з ВАТ «Універсал Банк» договорів поруки та договору іпотеки, задля забезпечення саме кредитного договору № 004-2008-1020 від 04.04.2008.

Крім того судом установлено, що ОСОБА_1 особисто, власноручно заповнювала заяви від 31.10.2016 та 02.06.2017 про проведення реструктуризації кредиту в зв`язку із тяжким матеріальним становищем, зазначала кредитний договорі № 004-2008-1020 від 04.04.2008.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам закону. Він породжує не ті права і обов`язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, котрі прямо передбачені у законі.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом беззаперечно установлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору.

Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору обізнана щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Додатковими угодами до кредитного договору визначено розмір щомісячних платежів як за тілом кредиту, так і в розрізі процентів.

Таким чином, позивачка була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів у зв`язку із чим не можна визнати кредитний договір недійсним у цілому.

Посилання позивачки та її представника, як обґрунтування позову, що Банком було введено в оману ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг, суд оцінює критично, з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Однак, як установлено судом та не заперечувалося учасниками справи та підтверджувалося свідком ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 спірний кредитний договір, іпотечний договір (нерухомого майна - квартири) та додаткові угоди неодноразово особисто засвідчувала в добровільному порядку та підтверджувала дійсність кредитного зобов`язання, передбаченого кредитним договором № 004-2008-1020 від 04.04.2008, кожна сторінка якого містить особисту/власний підпис позивачки, включаючи Додаток №1 «Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту» та Додаток №2 «Графік платежів».

Крім того судом встановлено, що на час укладання кредитного договору ОСОБА_1 була співробітником банку і була обізнана про діяльність та політику Банку, а тому підписуючи кредитний договір підтвердила своє волевиявлення, зокрема з розділом 8 Кредитного договору, який має положення, що « - Позичальник розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів та комісій, пов`язаних з конвертацією валюти; - до укладання ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у Кредитора (в т.ч. про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування)», що підтверджується підписом ОСОБА_1 на сторінки договору.

Також судом установлено, що ПАТ «Універсал Банк» повідомив ОСОБА_1 про те, що працівником Банку було допущено технічну помилку, а саме не вірно зазначено номер Кредитного договору № 004-2900/756-1020 замість вірного номера 004-2008-1020, що підтверджується довідкою № 1193150 від 25.10.2018, за підписом Директора Департаменту кредитного адміністрування Малиновською О.Ю.

Отже установивши, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови; зміст договору містить повну інформацію щодо умов кредитування, вартості кредиту, процентної ставки; міститься повна інформація щодо порядку погашення кредиту; Банком не було введено в оману ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг, а тому у суду відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Водночас суд зауважує, що частинами першою та другою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Частина 2 статті 16 ЦК України встановлює перелік цивільно-правових (матеріальних) способів захисту прав та інтересів. Їх суть полягає у тому, що за їх допомогою відновлюється майновий стан особи, усуваються перешкоди на шляху здійснення права або невизначеність правового стану та фактів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення.

Отже, суд вважає, що Банком не своєчасно було вжито заходів щодо забезпечення захисту конституційного права громадянки-позичальника банка ОСОБА_1 , однак враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним на підставі введення в оману щодо істотних умов цього договору, ціни та відсотковим ставкам не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачкою та її представником не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому позов не підлягає задоволенню.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 6, 11, 626, 627, 629, 638, 203 ЦК України, статтями 7, 10, 76-81, 141, 244-245, 247, 259, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 2133352.

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Повний текст складено та підписано 10.08.2020.

Суддя В.В. Бабко