Номер провадження: 22-ц/813/6339/20
Номер справи місцевого суду: 517/29/20
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

апелянт Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Захарівський РС ГУ ДМС в України в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2020 року у складі судді Гончар І.В.,

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Захарівський РС ГУ ДМС в України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України.

Заявник свої вимоги обґрунтував тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Челябинськ Росія. У 1980 році разом з батьками переїхав до с. Балашове Фрунзівського району Одеської області де й проживав. З 1981 по 1985 він навчався у Новопавлівській восьмирічній школі с. Новопавлівка Фрунзівського району Одеської області та в Ананьївській школі інтернаті. В 1988 році отримав свідоцтво про закінчення 8 класів. З квітня 1988 по грудень 1992 працював в колгоспі "Авангард". 06.08.2002 йому було видано паспорт громадянина України, Серія НОМЕР_1 . Звернувшись до Захарівського РС ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі ID- картки і у зв`язку з обміном паспорта по досягненню 45- річного віку, йому повідомили, що необхідно провести перевірку щодо його належності до громадянства України. За результатами перевірки документів які б підтвердили факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, йому було відмовлено у видачі паспорта у формі ID- картки та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання особи на території України.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Захарівський РС ГУДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року включно.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало до суду апеляційну скаргу, в якій просило рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені заяви відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не звертався у встановленому порядку до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про набуття чи встановлення належності до громадянства України, не використав усі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. Крім того, суд не може встановити факт щодо, зокрема, належності до певної національності, набуття громадянства України громадянином іншої держави.

Сторони в судове засідання призначене на 08.12.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23.12.2020.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 та встановлюючи факт його постійного проживання на території України, суд виходив з того, що заявником доведено, що він набув громадянство України на законних підставах, його громадянство не припинено та не скасовано, без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може здійснити заміну паспорту.

З таким висновком суду повністю погоджується апеляційний суд, з огляду на наступні обставини.

Так, порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главою 1 та 6 розділу IV ЦПК України.

У ч.1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року включно.

Метою встановлення даного факту заявник зазначив - отримання паспорту у формі ID- картки, у зв`язку з обміном паспорта по досягненню 45 річного віку.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Ст. 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Судом встановлено, що заявник 06 серпня 2002 року отримав паспорт громадянина України, Серія НОМЕР_1 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Челябинськ Росія.

Відповідно до довідки виданої КЗ "НВК" Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" ОСОБА_1 , 1972 р.н. навчався у Новопавлівській восьмирічній школі с. Новопавлівка Фрунзівського району Одеської області з 1981 по 1985 роки.

Згідно з довідкою КЗ Ананьївська загальноосвітня школа інтернат І-ІІІ ступенів, ОСОБА_1 1972 р.н. навчався в Ананьївській школі - інтернаті та 1988 році отримав свідоцтво про закінчення 8 класів.

Відповідно до довідки №116 від 29.11.2019 виданої ТОВ "Авангард", ОСОБА_2 дійсно працював в колгоспі "Авангард" з квітня 1988 по грудень 1992.

Згідно з довідкою №46 від 23.01.2020 виданою Захарівською селищною радою Захарівського району Одеської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно в період з 01.01.1990 по 01.01.1995 проживав в с.Балашове Захарівського району Одеської області.

В погосподарській книзі с. Балашове за вищевказаний період громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записаний як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до погосподарських книг Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, ОСОБА_2 , дійсно народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в РФ м.Челябінськ, постійно проживав в с.Балашове Захарівського району Одеської області, має громадянство України.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_3 , він з дитинства добре знає ОСОБА_1 , його сім`я проживала в с.Балашове. Він разом з ОСОБА_1 ходив до школи, згодом з 1988 по 1992 рік разом працювали в колгоспі ОСОБА_4 . ОСОБА_5 з дитинства всі називали ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 дав суду аналогічні пояснення.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що вказані вище докази є належними, достатніми та підтверджують факт постійного проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року включно.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції не щодо встановлення фактичних обставин справи, а щодо недотримання порядку звернення, втім встановлено, що в іншій спосіб підтвердити факт проживання неможливо, окрім як шляхом звернення до суду.

Зокрема, листом Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.12.2019 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність звернення до суду для встановлення факту проживання в зазначений період на території України (а.с.13).

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19 лютого 2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 23.12.2020.

Головуючий:

Судді: