Справа №647/1551/20
Провадження № 2/647/362/2020
21.08.2020 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Волошина Р.Р.,
за участю секретаря Татаровської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням,
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.06.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №327.
В квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який там не проживає з 1994 року.
Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 14.07.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки за місцем реєстрації він не мешкає, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.06.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №327 (а.с. 4-7).
Згідно довідки виконавчого комітету Бериславської міської ради №41 від 27.01.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Згідно акту обстеження № 184 від 18.06.2020 року ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 1994 року (а.с.9).
Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, вправі розпоряджатися ними, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Отже, за порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391,405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.ст.405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016р. по справі 6-709ЦСІ6.
Таким чином, відповідач порушує права позивача, як власника житла.
Відповідно до положень ст.ст. 3 та 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (в редакції закону від 10.12.2015р, що набрав чинності з 29.12.2015р) реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації (виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).
Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо.
Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є законними та обґрунтованими у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
Підстави для відмови в задоволенні позову відсутні.
Керуючись ст.ст. 81,259,263-265,268, 280-283 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Р.Р.Волошин