_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7425/19
Провадження № 2/947/461/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

08.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2016 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . В грудні 2018 року сторони після суперечки вирішили пожити окремо, у зв`язку з чим відповідач орендував для неї квартиру, проте через деякий час повернувшись до квартири відповідача її в квартиру не впустили.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 09.04.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

03.04.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі, проте з вересня 2018 року в ній не проживає.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідачка зареєстрована у квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає у ній, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, а перебування відповідача на реєстраційному обліку створює перешкоди в користуванні, розпорядженні та володінні майном, ОСОБА_2 звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б. від 15.04.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою від 20.06.2019 року вищевказані позовні заяви було об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні свою позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, у позові ОСОБА_2 просили відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено час з якого вона фактично не проживає за вказаною адресою та вважає, що припинення фактичних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним приміщенням та вважаючи, що шестимісячний строкбуло перервано через появу у квартирі в грудні місяці.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні свою позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, у позові ОСОБА_1 просили відмовити, посилаючись на те, що вона не є членом сім`ї власника в спірній квартирі не проживає з вересня 2018 року, що підтверджується актом про не проживання, рішення про виїзд з квартири нею прийнято самостійно, окрім того в неї є власне житло.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку наявним доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 11.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М.

03.07.2013 року ОСОБА_1 вселилася в квартиру, проживала та була зареєстрована у вказаній квартирі як піднаймач, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 539 від 04.04.2019 року.

З вересня 2018 року ОСОБА_1 у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується актом засвідченим Головою правління ОСББ «Вільямса 48/1/2/3».

Посилання ОСОБА_1 про те, що вона не проживає в квартирі з грудня 2018 року в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачкою не надано жодного доказу, який би підтвердив вказану обставину.

Окрім того, суд не приймає пояснення ОСОБА_1 щодо переривання шестимісячного строку, оскільки нею не було подано доказів, що їй чинили перешкоди залишитися у квартирі в грудні місяці. також нею не викликались правоохоронні органи з метою відновлення її порушеного права, що згідно її пояснень, це була її помилка.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено що, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що вона є або була членом сім`ї власника квартири, вона має право проживати в даній квартирі на законних підставах лише за згодою власника квартири та укладеним між ними письмовим договором найму жилого приміщення.

Права власника будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався, будь які домовленості щодо проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі між ними не досягнуто.

Відповідно до ст. 71 ЖК України у разі відсутності без поважних причин більше 6 місяців особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратив право на жилу площу.

Доказів того, що ОСОБА_1 намагалася вселитись у вказану квартиру суду не надано.

За таких обставин суд вважає за можливе визнати відповідача ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою, належною позивачу на праві власності.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, то позовна заява про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено законних підстав для проживання та реєстрації ОСОБА_1 на теперішній час в спірній квартирі.

Керуючись ст. 319, 391, 406 ст.ст. 258-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2020 року.

Суддя Маломуж А. І.