Ухвала

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 761/30396/19

провадження № 61-10071ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

21 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Украгазбанк») про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада

2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від

27 травня 2020 року, позов залишено без задоволення.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2020 року.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилався на те, що суди попередніх інстанцій належно не дослідили наявних у справі доказів та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) та на пункт 4 часини третьої статті 411 ЦПК України, за змістом якого підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було залишено без руху, надано заявнику строк до 10 серпня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали для подання касаційної скарги у новій редакції відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень, оскільки посилаючись на наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявник не зазначив які обставини, що мають суттєве значення, встановлено судами на підставі недопустимих доказів та які докази він вважає недопустимими, а також не обгрунтував наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини третьої статі 411 ЦПК України.

Верховний Суд роз`яснив заявнику положення пункту 1 частини першої та частину другу статті 389 ЦПК України щодо виключних випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частини першої та третьої статті 411 ЦПК України.

У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків.

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

За змістом пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Статтею 411 ЦПК України визначено підстави для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду.

За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У поданій на усунення недоліків заяві, ОСОБА_1 посилається на те, що у порушення норм процесуального та матеріального права суди попередніх інстанцій не перевірили доводів заявника про невідповідність оскаржуваного правочину положенням статті 30 Конституції України якою гарантується недоторканість житла, та відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права при вирішенні питання про визнання договору іпотеки недійсним.

Посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема визнання договору іпотеки недійсним є необгрунтованими, оскільки заявник конкретно не зазначає, яку норму матеріального права неправильно застосували суди попередніх інстанцій та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Аналіз зазначеної процесуальної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є обгрунтування касаційної скарги наявністю підстав передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи, що посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми у подібних правовідносинах є необгрунтованими, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

У касаційній скарзі, заявник також указав, що подає касаційну скаргу на підставі пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, однак ні касаційна скарга ні заява про усунення недоліків не містить посилання на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені на підставі недопустимих доказів.

Посилання на інші підстави касаційного оскарження передбачені частиною першою та третьою статті 411 ЦПК України касаційна скарга та подана на усунення її недоліків заява не містить.

Залишаючи без руху касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , Верховний Суд роз`яснив положення частини другої статті 389 ЦПК України щодо виключних випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частини першої та третьої статті 411 ЦПК України, однак заявник недоліки касаційної скарги не усунув, не надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із належним обгрунтуваннямпідстав касаційного оскарження судових рішень.

Ураховуючи наведене, станом на 25 серпня 2020 року недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 17 липня 2020 року, заявник не усунув.

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня

1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

21 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик