Справа № 712/6674/18
Провадження № 2/712/2028/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.
при секретарі МОГИЛА І.С.
з участю представника відповідача Богач О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У відзиві на позов відповідач позов не визнала, вказуючи на те, що заборгованість, яку просить стягнути банк не підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не є кредитним договором та не містять умов щодо строків сплати кредиту, розміру відсотків.
Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 листопада 2018 року позов задоволено.
В подальшому ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року за заявою відповідача ОСОБА_2 заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.11.2018 скасовано, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 30 вересня 2020 року на 09-00 год.
В судове засідання представник позивача скерував заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 885,52 грн.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 05 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 укладено кредитний договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду та витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку із змінами і доповненнями, розміщеному на сайті банку.
Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина перша статті 1048 ЦК (частина перша ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За частиною першою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В даному випадку умови приєднання розроблені АТ КБ «Приватбанк» .
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, яка склалась на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «Приватбанк» надало копію Анкети - Заяви від 05.09.2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка є складовою частиною кредитного договору та яку підписано позичальником, а також розрахунок заборгованості.
Судом встановлено, що відповідач підписувала вищевказану Анкету-Заяву про отримання кредиту, отримувала в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, а також користувалася нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що вона отримала від АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково проводила повернення зазначених коштів, що вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем.
Згідно вказаного розрахунку заборгованість по тілу кредиту, який отримала відповідач від АТ КБ «Приватбанк», складає 595 грн. 91 коп.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позичальник користувалася кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, та не надала доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі.
Судом встановлено, що у Анкеті-Заяві ОСОБА_2 процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначення її розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив у тому числі крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у визначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Надана роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім того, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брала вона на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
А тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 05.09.2011 року.
Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому, згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Витяг із Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Свою позицію у вказаних спорах висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами, тому в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по нарахованих відсотках, пені та штрафах суд відмовляє.
З вищенаведених підстав позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 595,91 грн.
Також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 840,80 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 263-265, 267, 280 ЦПК України, ст.ст. 626, 628, 1050, 1054 ЦК України, постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17,суд,
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН відсутній на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299 заборгованість в сумі 595 грн. 91 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., а всього 1436 грн. 71 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).
Повне рішення суду складено 23 грудня 2020 року.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 АДРЕСА_1