Справа № 426/695/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

27 серпня 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Попової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Філіпенко А.С., Горшкової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 09 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Згідно договору позики ОСОБА_2 отримала позику у сумі 1039090,00 грн. строком користування по 09 лютого 2014 року. На момент укладення договору сума позики еквівалентна 130000,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ). 08 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін до Договору позики, відповідно до якого збільшено розмір позики та встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_3 , був укладений Договір поруки. Також в забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики 09 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки. 08 лютого 2014 року були укладені відповідні Договори про внесення змін до Договорів поруки. Загальна заборгованість відповідачів становить 2848049,41 грн., в тому числі: заборгованість за позикою - 2589135,83 грн.; штраф за прострочення повернення позики - 259913,58 грн. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на його користь суму боргу в розмірі 2848049 грн. 41 коп. за договором позики від 09.02.2013 року, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на його користь суму боргу в розмірі 2848049 грн. 41 коп. за договором позики від 09.02.2013 року, стягнути на його користь з відповідачів судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Заочним рішенням суду від 10 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики задоволено в повному обсязі. 13 листопада 2018 року до Сватівського районного суду Луганської області від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд заочного рішення (а.с. 83-85 т. 2). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05 лютого 2019 року скасоване заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2015 року по цивільній справі № 426/695/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 233 т. 2). 21 березня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бірючинський Е.О. звернувся до суду з відзивом в якому просив відмовити в задоволенні позову про солідарне стягнення з відповідачів боргу за договором позики в частині солідарного стягнення суми боргу з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 251-254 т. 2). 01 липня 2019 року представник позивача ОСОБА_6 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 53-54 т. 3). 02 липня 2019 року представник позивача надав суду заяву про визнання пропущення строку для звернення до суду з позовом по стягнення боргу за договорами поруки № 514 від 09.02.2013 року та № 515 від 09.02.2013 року укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - поважними та просив поновити пропущений ним строк (а.с. 57-58 т. 3). 12 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бірючинський Е.О. спрямував до суду заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в задоволенні такої заяви просить відмовити (а.с. 78-79 т. 3) та заперечення на заяву про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку та просив відмовити в поновленні пропущеного строку (а.с. 82-84 т. 3). 16 вересня 2019 року в судовому засіданні, за участі представників сторін, постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи в судовому засіданні (а.с. 90 т. 3).

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судом судом відмовлено (а.с. 216 т. 2). Позивач ОСОБА_1 в судових засіданнях участі не брав, згідно письмового клопотання його представника просить розглянути справу у його відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі (а.с. 127 т. 3).

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Бірючинський Е.О. в письмовій заяві просив розглянути справу у його відсутність та позивача ОСОБА_3 , в заяві вказав, що заперечує проти позову в частині стягнення боргу солідарно з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку зі спливом строку позовної давності для стягнення боргу з поручителів (а.с. 125 т. 3). Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в судових засіданнях участі не брали будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, а саме, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, відзив на позов не подали.

Суд, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 513 (а.с. 8-9 т. 1).

Згідно п. 1 Договору позики позивачем було надано відповідачу ОСОБА_2 позику у сумі 1039090,00 грн. строком користування по 09 лютого 2014 року. На момент укладення договору сума позики еквівалентна 130000,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ). Цим же пунктом договору встановлено, що таку саму суму грошових коштів у доларовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ без нарахувань процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві.

08 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 09.02.2013 p., який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 248 (а.с. 7 т. 1).

Згідно п. 1.1. Договору про внесення змін до Договору позики від 09.02.2013 р. внесені зміни до п. 1 Договору позики та збільшено розмір позики до суми 1111011,29 грн. грн. 29 коп., а також встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року. На момент укладення договору, сума позики еквівалентна 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ. Цим же пунктом Договору встановлено, що таку саму суму грошових коштів у доларовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ без нарахувань процентів відповідач зобов`язується повернути позивачу.

Пунктом 1.2 Договору про внесення змін до Договору позики внесені зміни до п. 5. Договору позики та встановлено наступний графік повернення позичених коштів з повним поверненням до 09.02.2015 p.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики, 09 лютого 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 515 (а.с. 13 т. 1).

Згідно п. 1.1. нього договору поруки відповідач ОСОБА_3 зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за вищевказаним договором позики.

08 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 p., який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 250 (а.с. 12 т. 1). Згідно п. 1.1. договору про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 р. внесені зміни до п. 1.1. договору поруки та збільшено розмір позики до суми 1111011,29 грн., що на момент укладення договору позики еквівалентно 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ, а також встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року.

Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 09 лютого 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 514 (а.с. 11 т.1).

Згідно п. 1.1. договору поруки ОСОБА_4 зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед ОСОБА_1 за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за вищевказаним договором позики.

08 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , був укладений Договір про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 p., який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в Реєстрі за № 249 (а.с. 10 т. 1).

Згідно п. 1.1. договору про внесення змін до договору поруки від 09.02.2013 р. внесені зміни до п. 1.1. договору поруки та збільшено розмір позики до суми 1111011,29 грн., що на момент укладення договору позики еквівалентно 130275,00 дол. США за офіційним курсом НБУ, а також встановлено строк повернення позики до 09 лютого 2015 року.

Сторони не оспорюють існування вищевказаних договорів та фактичні обставини справи. Між тим, відповідач ОСОБА_3 посилається на те, що п. 10 Договору позики визначено, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, у тому числі не зробить щомісячний платіж, позикодавець має право подати договір позики до стягнення у строки, визначені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або відповідно до виконавчого напису нотаріуса, також відповідно до п. 18 Договору позики від 09.02.2013 р. для забезпечення виконання зобов`язання позичальник, тобто відповідач ОСОБА_2 , зобов`язалася передати в Іпотеку Позикодавцю ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання п. 18 договору позики представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_8 отримав оригінал довіреності від ОСОБА_2 на продаж заставного будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 181 т.1), . Однак на думку суду, надана відповідачем довіреність не спростовує наявність боргу та не є рівнозначною сплаті заборгованості, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином.

Представник відповідача у відзиві посилається на те, що усі письмові докази, наявні в матеріалах справи є неналежними доказами, так як вони не посвідчені належним чином, як це передбачено ст.ст. 58, 64 ЦПК України.

З цього приводу суд зауважує, що станом на час звернення до суду з позовом та відповідними письмовими доказами, ЦПК України від 18.03.2004 р. не містив норми щодо належного посвідчення письмових доказів, до того ж в порядку ч. 2 ст. 64 ЦПК України особи, які беруть участь у справі з клопотаннями про подачу оригіналу письмового доказу до суду не зверталися. Представник відповідача ОСОБА_9 у відзиві зауважив, що з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Між ОСОБА_1 та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки з кожним окремо та шляхом подачі заяви про уточнення позовних вимог позивач усунув питання щодо солідарної відповідальності поручителів між собою. Звернувшись до суду із заявою про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку (а.с. 57 т. 3), позивач тим самим визнав факт спливу позовної давності за договорами поруки. Поважними причинами на його думку є ті обставини, що викликані збройним конфліктом на території м. Луганська та окремих районів Луганської області, а також його представник в додаткових поясненнях послався на юридичну необізнаність позивача (а.с. а.с. 131-133 т. 3).

Однак, суд враховує , що з часу виникнення простроченої заборгованості - 09 березня 2014 року до моменту звернення до суду з позовом - 25 лютого 2015 року пройшов майже рік і згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» № 2710/38-14 від 02.09.2014 року за Сватівським районним судом визначена територіальна підсудність справ Ленінського районного суду м. Луганська. Відтак клопотання представника позивача Іващенка І.Л. про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку щодо стягнення боргу за договорами поруки, на думку суду, задоволенню не підлягає.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором позики передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто позивач ОСОБА_1 мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за договором позики з 09 березня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення Кредитором вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, судом приходить до висновку при припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов`язання розуміють вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов`язків, що випливають із зобов`язання.

Належне виконання зобов`язання передбачає виконання зобов`язання в належний строк. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконала, щомісячні платежі не здійснювала та станом на теперішній час кошти не повернула.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7 договору позики встановлено, що у разі якщо Позичальник прострочить сплату щомісячного платежу більше ніж на 7 днів він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 процентів від суми простроченого платежу.

Сума штрафу за прострочення повернення позики становить 258913,58 грн.

Таким чином, відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, загальна заборгованість Позичальника, що підлягає стягненню становить 2848049 (два мільйони вісімсот сорок вісім тисяч сорок дев`ять ) грн. 41 коп.

Загальна заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед Позивачем, за Договором позики від 09.02.2013 p., становить 2 848 049 (два мільйони вісімсот сорок вісім тисяч сорок дев`ять ) грн. 41 коп., в тому числі:

заборгованість за позикою - 2 589 135,83 грн.;

штраф за прострочення повернення позики - 259 913,58 грн.

Між тим суд враховує, що позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 708440,19 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 14 серпня 2018 року складає 25800 дол. США 00 центів, у якості часткового погашення позики, відповідно до Договору позики укладеного між ним та відповідачем 09.02.2013 року, що підтверджено його заявою (а.с. 123 т. 3). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 2139609,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір при подачі позову у сумі 3654,00 грн. У п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а саме на 75,13 %, виходячи із розміру заявлених позовних вимог - 2848049,41 грн. (2139609,22 грн. х 100% : 2848049,41 грн. = 75,13 %), то за таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2745 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76-79, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 559, 610 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 2139609 (два мільйони сто тридцять дев`ять тисяч шістсот дев`ять ) грн. 22 коп. за договором позики від 09.02.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковим М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 248.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 25 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Попова