ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2884/19
провадження № 2/753/2991/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Пугач Д.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач ОСОБА_1 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач ОСОБА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є її зятем та зареєстрований у вказаній квартирі, однак більше двох років за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не здійснює. Позивач вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, а тому дії відповідача порушують права позивача як власника квартири. В своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати ОСОБА_3 , зареєстрованого за вказаною вище адресою, таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні.

10.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що 04.07.2007 між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.04.2010 за згодою та бажанням позивача він був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . В подальшому під час спільного проживання за вказаною адресою між позивачем та сім`єю відповідача постійно виникали сварки, внаслідок яких ОСОБА_1 та її чоловік чинили йому перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням. Відтак внаслідок вказаних дій позивача, відповідач разом із своєю сім`єю змушені були покинути вказане місце проживання.

13.06.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання заперечувала щодо тверджень відповідача викладених у відзиві. Зазначила, що відповідач добровільно змінив місце проживання, у зв`язку із звільненням з місця роботи. Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі на прохання її доньки. Твердження відповідача, щодо створення нею перешкод у користуванні квартирою не підтвердженні належними та допустимими доказами. Так, відповідач жодного разу не звертався з заявами, що йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою або з позовом про вселення, що свідчить про його добровільний переїзд на інше місце проживання.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 26.04.2001 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до витягу наданого Реєстром територіальної громади м. Києва від 15.02.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається та встановлено судом, що позивач є власником зазначеної квартири, відповідач з 2015 року у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не здійснює, житлом не цікавиться.

Водночас, в судовому засіданні факт непроживання відповідача у вищезазначеній квартирі з 2015 року підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_9 суду вказала, що позивач є її матір`ю. Вона проживала разом з відповідачем та їх дітьми у квартирі АДРЕСА_1 , а позивач у квартирі АДРЕСА_3 . Раніше квартира належала її бабусі, а після її смерті, позивач набула право власності на квартиру. Після народження їх другої дитини, позивач втручалася в їх сімейне життя, а після чергової сварки, вони з відповідачем вирішили звільнити квартиру та переїхали проживати на іншу квартиру.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що є чоловіком позивача. Підтвердив, що відповідач разом із донькою позивача та дітьми проживали у квартирі його дружини. Заперечив проти того, що позивач чинила перешкоди відповідачу у користуванні квартирою, та стверджував, що між його дружиною та її донькою почали виникати сварки, оскільки остання вимагали подарувати їй квартиру. Після відмови позивача, її дочка разом із відповідачем стали перешкоджати позивачу у побаченнях з онукою. З цих підстав між ними виникали непорозуміння, водночас рішення про звільнення квартири, відповідач із сім`єю прийняв добровільно.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивач чинили йому перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як пояснив відповідач, він не звертався із заявами до працівників поліції та до Служби у справах дітей з приводу створення позивачем перешкод у користуванні квартирою.

Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, та намагається вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано.

Суду також не надано доказів укладення між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом.

Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад чотири роки, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованим у ній, що порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про наявність обставин для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_2 .

Суддя: Ю.С.Мицик