ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1185/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №696/235/20 Категорія: 304090000 Шкреба В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 травня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 20.06.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 21 січня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі - 19481,59 грн, що складається з 12415,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12415,27 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2341,06 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3321,37 грн - нарахована пеня; 0 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 903,89 - штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19481,59 грн.

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала згідно кредитного договору кредитний ліміт в розмірі 3000 грн, що встановлено із розрахунку заборгованості відповідача, однак, вчасно його не повернула, та невідомо чи були умови договору приєднання зрозумілі відповідачу і доведені до її відома під час підписання Анкети-заяви від 20.06.2006 року, та банк не надав суду переконливих доказів того, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, заборгованість по тілу кредиту відсутня, а тому у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи, недотримання норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».

Скаржник вважає, що відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона погоджується з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Звертає увагу суду, що позивачем надана до суду копія Заяви від 20.06.2006 року з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані відповідача, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем висловлено згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчено волевиявлення на встановлення кредитного ліміту 3000 грн з базовою процентною ставкою 3% в місяць. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Крім того, в апеляційній скарзі посилається на незастосування судом вимог ст. 1048 ЦК України щодо встановлення відсоткової ставки на рівні облікової ставки НБУ та ч.2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2006 року ОСОБА_1 підписала заяву, в якій містяться її персональні дані та в якій виявила бажання оформити кредитну карту із кредитним лімітом 3000 грн із базовою відсотковою ставкою 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

В цей же день відповідач отримала картку № НОМЕР_1 .

Своїм підписом в заяві підтвердила, що ознайомлена та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку та виразила свою згоду, що ця заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір надання банківських послуг.

В обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ "КБ "Приватбанк" надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms. Наданий банком витяг з Умов та правил не підписаний відповідачем. При цьому у Преамбулі даного Витягу зазначено, що позивачу надано ліцензію Національним банком України №22 від 05.10.2011 року, що свідчить про те, що дані Умови набули чинності після підписання заяви ОСОБА_1 20 червня 2006 року.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 21 січня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі - 19481,59 грн, що складається з 12415,27 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12415,27 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2341,06 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3321,37 грн - нарахована пеня; 0 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 903,89 - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вини повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як видно зі підписаної заяви від 20.06.2006 року сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитним лімітом на рівні 3% в місяць (36% річних), однак із самого розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що заборгованість по відсоткам у відповідача відсутня.

Посилання в апеляційній скарзі на статтю 1048 ЦК України колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статею 1048 ЦК України банк в суді першої інстанції не пред`явив.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за штрафами за несвоєчасну сплату кредиту, пеню і проценти нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 червня 2006 року, посилався та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов узгоджені з відповідачем при підписанні заяви від 20 червня 2006 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів нарахованими на прострочений кредит згідно 625 ЦК України у розмірі 84%, простроченого тіла кредиту та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Щодо вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою 84%, то колегія суддів враховує наступне.

В позовній заяві позивач посилався на пункти 1.1.1.67, 1.1.5.1., 1.1.5.2. договору, в якому передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, зокрема із 01.04.2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості суми в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, у даному випадку заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У заяві позичальника від 20.06.2006 року, яка підписана відповідачем, відсутні дані про необхідність сплати пені та її розміру, штрафів та комісії, а тому такі вимоги банку задоволенню не підлягають.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Відповідно до довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк» в суд першої інстанції, відповідачу було перевидано картку три рази, та остання надана з терміном дії до 05/19, що свідчить про те, що з даної дати до вказаних правовідносин повинні застосовуватись положення частини 2 статті 625 ЦК України.

Оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 84% річних, то така відсоткова ставка не може бути застосована в даних правовідносинах.

Однак, у зв`язку із заявленням банком вимог, які регламентовані частиною 2 статті 625 ЦК України, крім інфляційних втрат, питання про стягнення яких в суді першої інстанції банком не ставилось, колегія суддів вважає правильним стягнути 3 % річних від простроченої суми, за період 01.11.2019 року (відповідно до розрахунку заборгованості саме з цієї дати банк почав нараховувати заборгованість за ст. 625 ЦК України) по 21.01.2020 року, та яка складає 83,62 грн (82 дні прострочення заборгованості на суму заборгованості по тілу кредиту 12415,27 грн).

Крім того, враховуючи, що розрахунком заборгованості підтверджено факт отримання та використання ОСОБА_1 кредитних коштів, то у зв`язку з тим, що такі кошти добровільно не повернуті АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за фактично отриманою сумою кредитних коштів підлягає стягненню з боржника.

Колегія суддів вважає, що Банком доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору, а також необхідність застосування до даних правовідносин відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді 3% річних від простроченої суми.

Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 12415,27 грн (прострочене тіло кредиту) та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 83,62 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище зазначене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення, а рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 травня 2020 року підлягає до зміни в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та 3% від простроченої суми боргу у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме на 64,16 %, то понесені судові витрати підлягають пропорційному відшкодуванню до задоволених позовних вимог в сумі 3371,60 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» -задовольнити частково.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 травня 2020 року - змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 12415,27 гривень та 3 відсотки річних передбачених частиною 2 статті 625 ЦПК України в розмірі 83,62 гривень.

В решті рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 травня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 3371,60 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді