Справа № 558/191/20
номер провадження 2/558/89/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Махацького Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2010 року в розмірі 27545,92 гривень.

В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зазначає про те, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 27 липня 2010 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду». В подальшому згідно п. 2.1.1.2.3. Договору розмір кредитного ліміту було збільшено до 6900,00 гривень. Нарахування відсотків здійснюється згідно п. 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору № б/н від 27 липня 2010 року року щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 12 березня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 27545,92 гривень, що складається з: 15044,68 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5671,20 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 5042,14 гривень нарахованої пені, а також штрафи 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1287,90 гривень штрафу (процентна складова).

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2010 року в розмірі 27545,92 гривень та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 62).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що у 2010 році за місцем її роботи у Вовковиївську сільську раду прибув представник «ПриватБанку», який пропонував працівникам сільської ради оформити банківські картки для отримання заробітної плати. Коли вона з`явилася до відділення «Приватбанку» щоб оформити банківську картку для виплати заробітної плати, їй працівник банку надав заяву для оформлення зарплатної картки. Таку заяву вона підписала та стверджує, що писала заяву про отримання зарплатної банківської картки. Пізніше їй працівник банку видав дві банківські картки і повідомив, що для отримання заробітної плати вони видають усім по дві картки. З метою отримання заробітної плати, вона прийшла у відділення «ПриватБанку» в смт. Демидівка. Оскільки вона не знала, як саме користуватися банківською карткою та отримати свою заробітну плату, вона звернулася до працівника банку, щоб він допоміг їй з отриманням заробітної плати. Працівник банку провів її до банкомату і видав їй одну тисячу гривень, та повідомив, що для отримання іншої тисячі гривень їй необхідно підійти з банківською карткою до каси та в касі отримати гроші, що вона і зробила. Пізніше, коли вона вийшла на пенсію та почала отримувати пенсію у «ПриватБанку», то їй стало відомо, що в банку їй не виплачують частину пенсії. Вона намагалася з`ясувати в працівників банку, чому їй не виплачують всю суму пенсії. У відділенні «ПриватБанку» їй повідомили, що за нею рахується борг. Оскільки, їй постійно у «ПриватБанку» не виплачували всю суму пенсії та не надалали документів, що підтверджували б підстави стягнення частини пенсії, вона перевела свою пенсію на відділення «Укрпошти».

Відповідач ОСОБА_1 пояснила, що згідно доданої до позовної заяви виписки зазначено, що вона за допомогою кредитної картки здійснювала оплату за придбаний товар, однак, з часу отримання зарплатної банківської картки вона нею навіть не знала, як користуватися, та в смт. Демидівка були відсутні заклади, де можна було б розрахуватися банківською карткою. Вважає, що з неї безпідставно позивачем стягнуто 24442,73 гривень (як зазначено згідно доданих до позовної заяви документів) в рахунок погашення заборгованості за поточним тілом кредиту, про що їй не було відомо.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Махацький Ю.М. під час розгляду справи позовні вимоги позивача не визнав, та пояснив, що вважає такі вимоги необгрунтованими і безпідставними. Свою позицію мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 дійсно зверталась у «ПриватБанк» в 2010 році з метою оформлення зарплатної банківської картки, у зв`язку з чим підписала заяву 27 липня 2010 року в якій чітко зазначено, що відповідач бажала отримати послуги зарплатну картку. Надана позивачем до позовної заяви анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить відомостей про намір ОСОБА_1 отримати кредит, не містить відомостей про кредитний ліміт, розмір процентів за користування кредитом. Лише після огляду усіх документів, наданих позивачем, можна зробити висновок, що сума кредитного ліміту була 500 гривень, яка в подальшому без згоди відповідача ОСОБА_1 банком збільшувалася. Анкета-заява не містить відомостей про те, яка процентна ставка за користування кредитом сторонами була погоджена, який саме сторони визначили розмір пені і комісії. Умови і правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, що викликає сумнів, чи саме надані до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг діяли на час подання відповідачем анкети-заяви банку. Також, в останньому розділі заяви-анкети у графі «дата» працівником банку допущено виправлення, що є неприпустимим. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів про те, що ОСОБА_1 підписувала зміни до умов кредитування, чи будь-яким іншим чином була проінформована про збільшення процентної ставки.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Махацький Ю.М. повідомив, що у 2010 році працівники відділення «ПриватБанку» неодноразово були притягнуті до кримінальної відповідальності за використання в особистих цілях кредитних карток, не отриманих клієнтами банку, про що є відповідні рішення судів. Такі обставини дають підстави сумніватися у тому, що кредитна картка видавалася відповідачеві. Позивачем не надано доказів, коли саме відповідачеві була видана кредитна картка та на який саме строк.

З таких підстав представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Махацький Ю.М. просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, заслухавши відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Махацького Ю.М., вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 27 липня 2010 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», 55 днів пільгового періоду». Строки та порядок погашення по кредиту, нарахування відсотків здійснюється згідно Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" у позовній заяві зазначає, що своєю заявою, поданою до банку, відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідачем ОСОБА_1 також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена.

З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 58, 59).

У позовній заяві зазначено, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під час розгляду справи, з досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 27 липня 2010 року звернулася до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 25). Із змісту такої анкети-заяви встановлено, що вона містить відомості про персональні дані заявника, додаткову інформацію про нього.

У передостанньому розділі анкети-заяви зазначено про те, що ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, заявник виявила бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку (а.с. 25 зв.).

Будь-яких відомостей про бажання заявника відповідача ОСОБА_1 отримати кредит, про встановлений кредитний ліміт, розмір процентної ставки, розміру пені, тощо, у наданій позивачем до позовної заяви анкеті-заяві ОСОБА_1 , немає.

Позивачем до позовної заяви не було надано жодного належного та допустимого доказу, що підтверджував би отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту згідно кредитного договору № б/н від 27 липня 2010 року.

Відомостей (та доказів, що їх підтверджували б) про те, чи видавались кредитні кошти (банківська карта) відповідачеві, починаючи з 27 липня 2010 року, позивачем надано до суду не було.

Позивачем до позовної заяви додано довідку в якій зазначено, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н отримала картки № НОМЕР_1 (відкрита 22.06.2010 року, термін дії - 06/14), № НОМЕР_2 (відкрита 26.04.2013 року, термін дії - 07/16), № НОМЕР_3 (відкрита 25.12.2014 року, термін дії - 06/18), № НОМЕР_4 (відкрита 25.06.2018 року, термін дії - 04/22) (а.с. 23). Проте, у такій довідці не зазначено за яким саме кредитним договором видавалися кредитні картки (відсуднє посилання на дату укладення договору).

Крім того, позивачем не наведено у позовній заяві та доданих до неї документах достатнього обґрунтування одночасної дії в один і той же час двох карток для обслуговування одного кредитного договору.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27 липня 2010 року.

Згідно розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, зазначено, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2010 року складає 27545,92 гривень, з яких: 15044,68 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5671,20 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 5042,14 гривень нарахованої пені, а також штрафи 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1287,90 гривень штрафу (процентна складова).

На підтвердження своїх позовних вимог до суду позивачем надано підписану відповідачем Довідку про умови кредитування з використванням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 27 липня 2010 року, у якій зазначені умови надання кредиту. Однак, із змісту такої Довідки про умови кредитування з використванням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» встановлено, що така довідка підписувалася ОСОБА_1 по договору SAMDN4753, а не згідно кредитного договору № б/н від 27 липня 2010 року.

Повно та об`єктивно дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачеві кредиту (не надано квитанції про видачу грошових коштів, зарахування їх на картковий рахунок відповідача, з підтвердженням видачі платіжної картки відповідачеві).

Крім того, позивачем не доведено, що на час підписання відповідачем анкети-заяви, сторонами були узгоджені умови кредитування суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом, розмір неустойки, у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, строк кредитування, тощо.

Відсутність підпису сторін, печатки банку на Умовах та правилах надання банківських послуг дає підстави вважати, що банком не були узгоджені з споживачем банківських послуг (відповідачем) умови кредитування про умови кредитування банком не був поінформований споживач.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в позивача не було підстав для встановлення кредитного ліміту.

Крім того, із змісту анкети-заяви (на яку позивач посилається, як обставину укладення кредитного договору) встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до позивача для отримання - зарплатної картки.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування і подання доказів, крім того, визначений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б надання відповідачеві кредиту, в тому числі, час та підстави надання кредитних коштів, докази про підстави нарахування відсотків (їх розміру), пені та штрафу.

Надані позивачем до суду докази є суперечливими.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, встановлює відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору (а.с. 1).

Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2020 року.