Провадження № 22-ц/802/647/20 Категорія: 36 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що проживає в квартирі АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в яку здійснює Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі - ДКП «Луцьктепло»).

Позивач вказував, що оплату вказаних послуг він здійснює у розмірі обов`язкового платежу з урахуванням житлової субсидії. В період з травня 2017 року по квітень 2018 року внаслідок позбавлення його житлової субсидії, він не мав можливості сплачувати кошти за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки нарахована до сплати сума перевищувала розмір його пенсії. Разом з тим, у період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року ціна (тариф) на ці послуги була значно завищена за рахунок включення до їхньої собівартості незаконної, економічно необґрунтованої та завищеної ціни на природний газ, на підставі постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 315 від 27 квітня 2016 року, яка рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття. Отже, йому, як побутовому індивідуальному споживачу житлово-комунальних послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води, вказані послуги в період із 01 травня 2016 року по 01 березня 2019 року надавалися за вартістю, до складу яких входили витрати на придбання природного газу, за ціною, визнаною судовим рішенням незаконною та економічно необґрунтованою.

Крім того зазначав, що на його звернення відповідачем, в межах своєї компетенції, було повідомлено, що ДКП «Луцьктепло» не є ліцензіатом НКРЕКП у сфері теплопостачання і ліцензування його діяльності здійснюється Волинською обласною державною адміністрацією, а тарифи встановлюються Луцькою міською радою. При цьому, органом місцевого самоврядування було встановлено тарифи на комунальні послуги в збільшеному розмірі на 12,6 %.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 , доповнивши та змінивши позовні вимоги, просив суд зобов`язати ДКП «Луцьктепло» здійснити наступні дії: перерахунок вартості послуги з централізованого опалення, нарахованої йому в період з 01 травня 2016 року по 01 березня 2019 року; перерахунок вартості тарифу на послугу з централізованого опалення, нарахованої в період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року, зі знижкою на 12,6 % за 1 кв. м за місяць; перерахунок вартості послуги з постачання гарячої води, нарахованої йому в період з 01 травня 2016 року по 01 березня 2019 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення його позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не враховано тієї обставини, що згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року, в тому числі ДКП «Луцьктепло», має поновити право особи до того стану, який існував до прийняття постанови КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року. Ним було заявлено вимогу на перерахунок тарифів за врегульованою ціною (розрахування тарифів на послугу з транспортування та розподілу природного газу, а також податків і зборів), а не на повернення коштів. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДКП «Луцьктепло», вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті і справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказував, що діючі тарифи на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання затверджені рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 30 листопада 2018 року № 777-1, та залишаються чинними до встановлення нових. В свою чергу, перерахунок та затвердження нового тарифу можливе лише після укладання відповідного договору постачання природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна», з урахуванням зниження ціни на природний газ. Суб`єктами правовідносин, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання» виступають КМУ, НКРЕКП, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та органи місцевого самоврядування, що унеможливлює прийняття відповідних рішень про перерахунок коштів кінцевим постачальником послуг, зокрема, ДКП «Луцьктепло». Разом з тим, на даний час рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року перебуває на перегляді в суді касаційної інстанції, у зв`язку з чим у ДКП «Луцьктепло» відсутні правові підстави для здійснення перерахунку вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до величини, якою вона була до моменту прийняття постанови КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 26 серпня 2020 року, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктами відносин відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання» виступають КМУ, НКРЕКП, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та органи місцевого самоврядування, що унеможливлює прийняття відповідних рішень про перерахунок коштів кінцевим їх постачальником - відповідачем по справі ДКП «Луцьктепло», оскільки такий надає послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виключно в межах затверджених тарифів.

Такий висновок суду є правильний.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються ДКП «Луцьктепло» в квартиру АДРЕСА_1 . Вказана обставина сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції не оспорювалася.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок оплати за надані послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, однак своїм листом № 4359/14 від 24 жовтня 2019 року ДКП «Луцьктепло» йому відмовило у задоволенні такої заяви та роз`яснило його право на оскарження відповіді у встановленому чинним законодавством порядку (а.с.9-10).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що йому, як побутовому індивідуальному споживачу житлово-комунальних послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води, вказані послуги в період із 01 травня 2016 року по 01 березня 2019 року надавалися за вартістю, до складу яких входили витрати на придбання природного газу, за ціною, визнаною судовим рішенням незаконною та економічно необґрунтованою.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частинами 1 та 2 ст. 32 вказаного Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у в сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є державним колегіальним органом, що здійснює регулювання діяльності у сфері теплопостачання (крім діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів для об`єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік.

Постановою НКРЕКП № 377 від 24 березня 2016 року було затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок).

Згідно з п. 1.2 Порядку, він застосовується під час установлення НКРЕКП тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у п. 1.1 цього розділу, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Тарифом на надання послуг з централізованого опалення є вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням витрат на покриття витрат, планового прибутку, врахованого у тарифі на теплову енергію, які встановлюються НКРЕКП з урахуванням податку на додану вартість.

Таким чином, ціна на паливно-енергетичні ресурси є складовою прямих матеріальних витрат, які включаються до складу планової виробничої собівартості, що входить до структури тарифу на послуги з централізованого опалення.

Постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).

Пунктом 5 цієї постанови визначено, що ця постанова діє з 01 жовтня 2015 року по 01 квітня 2017 року.

Згідно з п. 3.4 цього Положення (у редакції станом на 31 березня 2016 року), ним покладається, зокрема, обов`язок на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та в порядку, що визначені п.п. 15-17 цього Положення.

Так, п. 16, зокрема, визначено, що НАК Нафтогаз України постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року включно визначається для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до магістральних газопроводів, - в розмірі 1843,28 грн за 1000 куб. м; для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення для всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 грн за 1000 куб. м.

Постановою КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року до вищезазначеної постанови КМУ № 758 внесено зміни.

Так, п. 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) викладено у новій редакції, за змістом якої, зокрема, ПАТ «НАК «Нафтогаз України у період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною з метою надання послуг з опалення населенню в розмірі 4 942 грн за 1 000 куб. м.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, постанову КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року Про внесення змін до постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року. Зазначене рішення Окружного адміністративного суду м. Києва набуло законної сили 08 липня 2019 року після прийняття постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 08 липня 2019 року про залишення вказаного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва без змін.

Постановою КМУ № 187 від 22 березня 2017 року затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Ця постанова чинна у період з 01 квітня 2017 року по 01 листопада 2018 року (п. 3 постанови).

Пунктом 3.4 зазначеного Положення визначено, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

За змістом п. 12 Положення постачання природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється за цінами, визначеними відповідно до пункту 13 цього Положення.

Згідно п. 13 Положення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з 01 квітня 2017 року здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 10-12 цього Положення для виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення населенню за ціною, що становить 4 942 грн за 1 000 куб. метрів (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов`язковій оплаті відповідно до умов договорів розподілу природного газу та величини торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, максимальний рівень якої визначений п. 14 цього Положення).

Зазначена постанова КМУ не оскаржувалась, відомостей про її скасування немає, і вона була чинна у період з 01 квітня 2017 року по 01 листопада 2018 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 757/31606/15-ц викладено висновок, що в разі відміни судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок, однак, станом на теперішній час постанови НКРЕКП, якими встановлені тарифи за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року судом не скасовані. В той же час, судом скасовано постанову КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року, на виконання якої були підвищені тарифи на послугу з централізованого опалення шляхом внесення змін до постанови НКРЕКП, якою встановлені тарифи.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про теплопостачання» державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється Кабінетом Міністрів України та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень КМУ належить затвердження порядку формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування.

Так, розрахунки тарифів на теплову енергію та послуги виконані з дотриманням вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 21 вищевказаного порядку витрати на придбання палива формуються відповідно до діючих цін на паливно-енергетичні ресурси.

Підтвердженням діючої ціни і підставою її застосування у розрахунку витрат на паливо є укладений договір з постачальником природного газу.

Тому, перерахунок та затвердження нового тарифу на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води можливе лише після укладення відповідного договору постачання природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», який має враховувати зниження ціни на природний газ.

Разом з тим, на виконання вимог постанови КМУ від 09 жовтня 2013 року № 750 «Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення» кошти, які надходять від споживачів як оплата за послуги з водопостачання, зараховуються на рахунки із спеціальним режимом використання, що відкриті в банківських установах для ДКП «Луцьктепло». При цьому, більша частина таких коштів, в частині паливної складової, спрямовується на рахунки ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальника природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки, а решта на рахунки відповідача.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, враховуючи те, що суб`єктами відносин відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» та Закону України «Про теплопостачання» виступають КМУ, НКРЕКП, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та органи місцевого самоврядування, що унеможливлює прийняття відповідних рішень про перерахунок коштів кінцевим їх постачальником - відповідачем по справі ДКП «Луцьктепло», оскільки такий надає послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виключно в межах затверджених тарифів, у результаті чого дійшов правильного висновку, що передбачені законом підстави для здійснення відповідачем перерахунку вартості та тарифу послуги з централізованого опалення, а також вартості послуги з постачання гарячої води, відсутні, у зв`яку з чим обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Наведені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є його власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: