Провадження № 2/201/3350/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007р. припиненим,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13.10.2020р. за підсудністю з Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ ПриватБанк (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007р. припиненим.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.10.2020р. було відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України (а.с. №35).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки адвокат Соколовська О.О. (діє на підставі ордера серія АВ №1006122 від 13.08.2020р. - а.с. №8) в позовній заяви посилалася на те, що 05.07.2007р. між банком на ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №K2J4AE00000025, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13 914,52 дол.США зі сплатою відсотків в розмірі 0,84% на місяць та кінцевим терміном повернення 04.07.2012р. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05.07.2007р. між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №K2J4AE00000025/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. У 2020 році при блокуванні рахунку, позивачка дізналася, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться справа №754/8676/15-ц за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №K2J4AE00000025, разом з тим позивачка зазначає, що про існування договору поруки №K2J4AE00000025/1 від 05.07.2007р. вона не знала, оскільки з 2008р. перебуває у розлучені з ОСОБА_2 та спільного побуту вони не ведуть. Позивачка вважає, що наявні підстави для визнання припиненим договору поруки, оскільки умовами договору поруки не встановленого строку дії поруки, а непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено в договорі, є підставою для припинення зобов`язання останнього, а отже і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007р., укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 припиненими.

17.11.2020р. до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому представник відповідача Крилова О.Л. (діє на підставі довіреності від 30.04.2020р.), заперечуючи проти задоволення позову зазначила, що на даний час в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться справа №754/8676/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 19.03.2020р. було задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 01.09.2015р., заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2015р. по справі №754/8676/15-ц було скасовано, розгляд справи триває, а отже зобов`язання відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №K2J4AE00000025 та ОСОБА_1 за договором поруки №K2J4AE00000025/1 не припинилися. Право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишається дійсним і підлягає судовому захисту. Також зазначила, що відповідно до пункту 16 Особливі умови договору поруки №K2J4AE00000025/1 від 05.07.2007р. встановлено термін виконання основного зобов`язання за кредитним договором №K2J4AE00000025 до 04.07.2012р. включно. Відповідно до пункту 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки. Таким чином, оскільки за умовами договору поруки № K2J4AE00000025/1 від 05.07.2007р. визначено строк дії поруки, а саме, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, термін повернення кредиту визначено в п.16 договору поруки та становить 04.07.2012р., порука за договором №K2J4AE00000025/1 діє до 04.07.2017р., а тому з урахуванням умов п. 12 та п. 16 договору, порука не припинилася та є дійсною на час пред`явлення в 2015р. кредитором позову про стягнення заборгованості (а.с. № 40-45).

01.12.2020р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача посилалася на те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, а отже, зі збігом строку дії поруки, який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову) кредитор вчиняти не може. Разом з чим, встановлені ч.4 ст.559 ЦК України строки, після закінчення яких порука припиняється, не відносяться до позовної давності. Враховуючи, що в договорі поруки не встановлено чіткий строк її дії, при цьому строк основного зобов`язання встановлений по 04.07.2012р., банк повинен був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 04.07.2012р. Разом з тим, відповідач вказує, що він звернувся до суду в межах строку дії договору поруки про стягнення заборгованості, що є безпідставним, оскільки навіть, якщо і брати до уваги вказане, пред`явивши позов до суду, за яким 01.09.2015р. ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог, а отже було змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору, банк з цього часу мав право протягом шести місяців пред`явити вимоги до поручителя ОСОБА_1 , чого не зробив ні в 2012 році, ні у 2015 році (а.с. № 54-57).

Третя особа ОСОБА_2 не скористався правом на надання суду пояснень щодо предмету позову та доказів на їх обґрунтування.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку позовним вимогам, змісту заперечень стосовно позову (відзив) та змісту відповіді на відзив, перевіривши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних та наданих сторонами письмових доказів, оцінивши докази у їх сукупності за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.07.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступник АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №K2J4AE00000025, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13 914,52 дол.США зі сплатою відсотків в розмірі 0,84% на місяць та кінцевим терміном повернення 04.07.2012р., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. №11-15).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №K2J4AE00000025, 05.07.2007р. між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №K2J4AE00000025/1 (а.с. №17-18).

Умовами договору поруки №K2J4AE00000025/1 визначено, що за цим договором поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно умов пункту 12 договору поруки, сторони погодили, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Згідно умов пункту 16 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №K2J4AE00000025 від 05.07.2007р., згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 13 914,52 дол.США з терміном повернення кредиту в строк по 04.07.2012р. включно. Порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику, сплати відсотків, винагороди та інших платежів за договором.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами кредитного договору, договору поруки під час розгляду справи позивачкою не спростовано.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (у редакції від 14.06.2007р. чинній на час укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Станом на дату звернення позивачки з позовом до суду, редакція ч.4 ст.559 ЦК України також передбачала, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи, що пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, суд дійшов висновку, що сторони визначили строк чинності поруки, а саме, погодивши, що порука ОСОБА_1 припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором №K2J4AE00000025 від 05.07.2007р., укладеним між банком та ОСОБА_2 , тобто 04.07.2017р.

Таким чином, договором поруки №K2J4AE00000025/1 від 05.07.2007р. визначений строк, після закінчення якого порука припиняється, а тому посилання представника позивачки на те, що в договорі поруки не встановлено чіткий строк її дії, при цьому строк основного зобов`язання встановлений по 04.07.2012р., а тому банк повинен був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців починаючи з 04.07.2012р., суд оцінює критично, оскільки визначений в положенні другого речення ч.4 ст. ст. 559 ЦК України строк припинення поруки (протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки.

До аналогічних висновків дійшов у своїй постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019р. у справі № 725/3981/14 (провадження №61-10358сво19).

Строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже і для відмови кредиторові у позові.

АТ КБ ПриватБанк реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову в червні 2015р., отже, виходячи з положень першого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором кредитором було пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки - 5 років з дня настання терміну повернення кредиту.

Посилання представника позивача на те, що пред`явивши позов до суду, за яким 01.09.2015р. ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог, кредитором було змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору, та банк з цього часу мав право протягом шести місяців пред`явити вимоги до поручителя ОСОБА_1 , чого не зробив ні в 2012 році, ні у 2015 році, суд також оцінює критично, оскільки на момент звернення банком в червні 2015р. до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №K2J4AE00000025, строк виконання якого настав 04.07.2012р., а тому твердження представника позивача, що своїми діями кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, є помилковим.

Підводячи підсумок викладеному, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ ПриватБанк (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007р. припиненим.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, 546, 554, 559, 1054 ЦК України, постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019р. у справі № 725/3981/14 (провадження №61-10358сво19), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007р. припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.