УХВАЛА

30 січня 2020 року

м. Київ

справа №759/13760/18

провадження №61-1358ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, позовні вимоги задоволено частково.

У січні 2020 року АТ «КБ «Приват Банк» засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн.

Ціна позову у даній справі становить 47 016,05 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

АТ КБ «Приват Банк» наполягає на тому, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій суперечать принципу верховенства права, є незаконними та необґрунтованими та порушують формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки попередніх інстанцій проігноровано усталену практику Верховного Суду за аналогічними справами. Крім того, вказана справа має виняткове значення для скаржника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором перешкоджає стабільній роботі АТ «КБ «Приват Банк». Окрім того, вказує, що кожна справа, рішення в якій ухвалено з порушенням правової позиції ЄСПЛ, повинна бути допущена до касаційного оскарження незалежно від того, чи є вона малозначною.

Однак, посилання скаржника не містять чітких посилань на рішення ЄСПЛ зі сформованою правовою позицією в аналогічних правовідносинах, якому суперечать оскаржувані судові рішення.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. Таким чином, висновки Великої Палати Верховного Суду з приводу розгляду тих чи інших правовідносин є обов`язковими для судів всіх інстанцій та юрисдикцій для сприяння єдності правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17 висловила свою правову позицію стосовно цивільних правовідносин в сфері стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним у формі анкети-заявки. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи справу, керувалися вищенаведеним правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій не суперечать вищенаведеній постанові. Станом на день отримання судом даної касаційної скарги Велика Палата Верховного Суду не відступала від правової позиції, сформованої у вищенаведеній постанові.

Таким чином, посилання скаржника на порушення формування єдиної правозастосовчої практики, не свідчать про винятковість справи та наявність нагальної потреби в перегляді в касаційному порядку оскаржуваних судових рішень у даній малозначній справі для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є справою незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки АТ «КБ «Приват Банк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш