Справа № 314/3786/20
Провадження № 2/314/1207/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/3786/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2.8891 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЗП № 027544, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 11, кадастровий номер :01:005:0072.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане майно позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у зв`язку з тим, що позивач не був зареєстрований разом зі спадкодавицею та не подав заяви про прийняття спадщини в строк, установлений ст. 1270 ЦК України, нотаріус відмовила у оформленні спадщини, видавши йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

На підставі вищевикладеного, позивач просить встановити факт постійного спільного проживання позивача з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та факт прийняття спадщини позивачем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 14.09.2020 відкрито провадження вказаній у цивільній справі.

У судове засіданні позивач не з`явився, представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов на тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглянути справу за відсутності представника Матвіївської сільської ради.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 23.02.2015 Виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 23.02.2015. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 41, виданого Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 21.02.2015, ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , смерть ОСОБА_3 настала за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідок, наданих Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 12.06.1987 по 08.01.2009, та знята з реєстрації на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.12.2008 № 2-1947/2008 (довідка від 23.07.2020 № 729).

Згідно з актом депутата Матвіївської сільської ради померла ОСОБА_3 проживала разом з нині покійним чоловіком ОСОБА_4 без державної реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті чоловіка-29.07.2011 (довідка від 08.07.2020 № 641), у цей час ОСОБА_2 перебував у місцях позбавлення волі. За цією ж адресою, разом з матір`ю без державної реєстрації проживав позивач (довідка від 02.07.2020 № 621). Позивач не має місця реєстрації, про що свідчить довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № .

У власності ОСОБА_3 перебувала земельної ділянка площею 2.8891 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЗП № 027544, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 11, кадастровий номер :01:005:0072.

Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 .

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане майно позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у зв`язку з тим, що неможливо встановити місце відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , нотаріус відмовила у оформленні спадщини, видавши йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2020 № 1250/02-31.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217A Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, встановлено, що кожна людина має право володіти майном. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1220, 1221, 1222, 1270, 1270 ЦК України, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна- місцезнаходження основної частини рухомого майна, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини як визначено у ст. 81 ч. 1 Земельного кодексу України.

Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Таким чином, зі змістом даної статті порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЖК України, проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання-адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Вказане узгоджується з позицією Верховного суду у справі № 484/747/17 у постанові від 10.01.2019, в якій суд вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`зок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (, адреса місцезнаходження: 70035, Запорізька область, Вільнянський район, с. Матвіївка, вул. Центральна, 77-А) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту прийняття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Стягнути з Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (, адреса місцезнаходження: 70035, Запорізька область, Вільнянський район, с. Матвіївка, вул. Центральна, 77-А) на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

02.11.2020