Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2020 Справа №607/26714/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь 181 427,00 грн. завданої матеріальної шкоди та 130 000,00 грн. моральної шкоди, а також сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 28 травня 2018 року о 23:55 год. в місті Тернополі по вулиці Мазепи, 3, ОСОБА_2 перебуваючи на передньому сидінні автомобіля BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 наніс декілька ударів в ділянку голови водію ОСОБА_1 , внаслідок чого останній втратив контроль над автомобілем, який розпочав рух вперед. В результаті руху цього автомобіля відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 та на автомобіль BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_2 , який припаркував водій ОСОБА_4 , після чого в`їхав в електроопору. Внаслідок ДТП вказані автомобілі, отримали механічні пошкодження. Внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягали в нанесенні численних ударів в різні ділянки тіла і зокрема в ділянку голови ОСОБА_1 в момент його перебування за кермом, внаслідок яких останній втратив контроль над ситуацією та над автомобілем, який розпочав рух вперед, що підтверджується відеозаписом. Також зазначає, що ОСОБА_2 наносив удари неодноразово, протягом тривалого проміжку часу до зіткнення автомобіля з електроопорою. Наслідком таких дій стало завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , які у своєму перебігу супроводжувалася тривалим розладом здоров`я та втратою працездатності. Також, про достовірність зазначеного свідчить висновок експерта №703, в якому зазначено, що при зверненні ОСОБА_1 за медичною допомогою 28.05.2018 в травмпункт КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» і подальших лікарських спостережень та інструментальних досліджень у поліклінічному відділенні КП «Тернопільський міський лікувально - діагностичний центр» у нього були діагностовані: закрита черепно - мозкова травма у виді струсу головного мозку, синець правої завушної ділянки, закритий перелом кістки і пальця лівої кисті, садно лівого ліктьового і колінного суглобів. При судово - медичній експертизі, крім вказаних вище ушкоджень, виявлено також: садно тім`яної ділянки голови зліва, ознаки забиття м`яких тканин чола, синець правої вушної раковини, завушної ділянки справа, ділянки правого променево зап`ясткового суглоба, правої кисті, правої гомілки, садна правого передпліччя, ділянки лівого ліктьового суглоба, синець та садна ділянки лівого колінного суглоба. Неправомірними діями ОСОБА_2 завдано позивачу також матеріальну шкоду пов`язану з ремонтом автомобіля BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , який отримав механічні ушкодження на суму 170 427.00 грн., що підтверджується актом про надання послуг АА 00001452 від 09 липня 2018 року та рахунком на оплату від 09 липня 2018 року №000000865 на суму 170 427,00 грн. Також механічні ушкодження автомобіля підтверджуються висновком науково - дослідного експертно - криміналістичного центру від 27.06.2018 року №4-113/18. Також, ОСОБА_1 поніс витрати у зв`язку з відшкодуванням витрат на лікування потерпілого ОСОБА_3 у сумі 11 000 грн., що підтверджується розпискою від 07.06.2018 року. Позивач зазначив, що неправомірними діями ОСОБА_2 спричинена йому матеріальна шкода у розмірі - 181 427 грн. Також, позивач зазначає, що йому спричинено і моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 130 000,00 грн., яка виразилась у постійних стражданнях в зв`язку з ушкодженням здоров`я, перебування в стані стресу, психологічного виснаження та фізичних страждань. Було порушено його звичний спосіб життя, він не міг довгий час працювати, що значно вплинуло на його матеріальне становище

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також подала клопотання відповідно до якого просить стягнути витрати понесені позивачем на надання професійної допомоги на суму 11 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2020 р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

28 травня 2018 року о 23:55 год. в місті Тернополі по вулиці Мазепи, 3, ОСОБА_2 перебуваючи на передньому сидінні автомобіля BMW Х5 д. н. з. НОМЕР_1 наніс декілька ударів в ділянку голови водію ОСОБА_1 , внаслідок чого останній втратив контроль над автомобілем, який розпочав рух вперед. В результаті руху цього автомобіля відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 та на автомобіль BMW Х5 д. н. з. НОМЕР_2 , який був припаркований, після чого останній в`їхав в електроопору. Внаслідок ДТП вказані автомобілі, отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та адміністративне провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито на підставі п.7 ч.1 ст 247 КУпАП в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків адміністративного стягнення, передбачених ст 38 КУпАП.

Як слідує із зазначеної постанови «… ОСОБА_2 28 травня 2018 року о 23 год.55 хв. в м.Тернополі по вул..Мазепи, 3 перебуваючи на передньому сидінні в автомобілі BMW Х5 д. н. з. НОМЕР_1 наніс декілька ударів в область голови водію ОСОБА_1 , внаслідок чого останній втратив контроль над автомобілем, який розпочав рух вперед. В результаті руху цього автомобіля відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_3 і на автомобіль BMW Х5 д. н. з. НОМЕР_2 , який був припаркований, після чого останній в`їхав в електроопору. Внаслідок ДТП вказані автомобілі, отримали механічні пошкодження…».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно, до правової позиції, зазначеної у Постанови Верховного Суду від 11.01.2019 року у справі № 569/17486/18, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 27.06.2018 року №4-113/18, вартість матеріальних збитків, завданих власнику (користувачу) автомобіля BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкоджень КТЗ, станом на 28.05.2018 р., може складати 103 053,80 грн.

Як вбачається із акту про надання послуг АА00001452 від 09 липня 2018 року та рахунку на оплату №000000865 від 09 липня 2018 р., складених ФОП ОСОБА_6 , останнім надані послуги ОСОБА_1 , пов`язаних із ремонтом автомобіля BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 та проведено заміну пошкоджених деталей на суму 170 427,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідність ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, неправомірними діями відповідача спричинена матеріальна шкода позивачу у розмірі реальних витрат пов`язаних із ремонтом пошкодженого транспортного засобу на суму 170 427 грн., а тому вимоги позивача у цій частині підлягають до задоволення.

Суд, задовольняючи частково позов у частині стягнення матеріальної шкоди, не бере до уваги розписку надану позивачем в підтвердження понесених ним витрат на лікування ОСОБА_3 , оскільки такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про дійсне понесення витрат на лікування потерпілого позивачем, із зазначенням назви та вартості медикаментів, а також необхідності їх призначення ОСОБА_3 . Відтак, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із відповідача 11 000 грн. витрат, понесених на лікування ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує протиправність дій заподіювача ОСОБА_2 , причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. В даному випадку моральна шкода полягала у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із отриманням травм та ушкодженням здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача, а також у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, п. п. 1, 3 ч. 2 ст.23 ЦК України.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних та психічних страждань пов`язаних з ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи наведене та вимоги п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, суд погоджується з твердженням відповідача, щодо спричинення йому моральної шкоди, в той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем явно завищені, в зв`язку з чим, підлягають частковому задоволенню в розмірі 5 000 грн.

Щодо вимог представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст..137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із вимогами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 05 листопада 2019 року, його укладено між адвокатським об`єднанням «Захист права» в особі Сампари Н.М. та Алекяном А.Г. відповідно до якого зазначене об`єднання зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в судах, на умовах і в порядку, передбаченим цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати. Пунктом 4.5 зазначеного договору передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представником кожної зі сторін. Відповідно до поданого акту прийому передачі наданих послуг від 11.08.2020 року, у ньому зазначено дії які було вчинено адвокатом Сампарою Н.М. при наданні правової допомоги, а саме: ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення 2000 грн., надання юридичних консультацій та збір доказів для подання позовної заяви 2000 грн., написання позовної заяви 2000 грн., написання заяви про забезпечення позову 1000 грн., участь у судових засіданнях 4000 грн.

Однак, на підтвердження фактично понесених витрат представником позивача, а також позивачем на правову допомогу, суду не надано фінансових документів, які б підтверджували їх сплату адвокату позивачем, у тому числі касових (банківських) чеків, прибуткових ордерів і т.п.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

За таких обставин, враховуючи наведене, вимоги представника позивача про стягнення понесених витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення.

У відповідності до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 170 427 (сто сімдесят тисяч чотириста двадцять сім) грн. 00 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди, а також1 754 (одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн. 27 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд, пропорційно до задоволених позовних вимог.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан