Справа № 544/1619/19
№ 2/544/109/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Сайко О. О.,

за участі секретаря Костенко Т. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2017 року, він є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі, окрім позивача, також зареєстрована, але не проживає з липня 2017 року його колишня дружина ОСОБА_2 . На прохання знятися з реєстрації, остання відповідає відмовою. Реєстрація ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі порушує його право на володіння та користування належною йому власністю, а також унеможливлює оформлення субсидії по оплаті за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим він вимушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні позов пітримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що спірним житлом з 2017 року (після розірвання шлюбних відносин з позивачем) не користується, але відсутність реєсрації місця проживання позбавляє її можливості оформити соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, оскільки позивач аліменти на утримання дітей не сплачує.

Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2017 року позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до довідки виконавчого комітету ЦНАП № П22491 від 09.12.2019 року у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , його колишня дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 (а.с.14).

Відповідач вселилась у спірну квартиру як член сім`ї колишнього власника квартири ОСОБА_6 ( онук якого - ОСОБА_3 успадкував зазначене майно після його смерті) і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 04 вересня 2017 року (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що колишня дружина позивача ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає більше двох років, що підтверджується довідкою № 874 від 08.10.2019 року, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Пирятинської міської ради, а також не заперечується самим відповідачем (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що вона припинивши фактично сімейні стосунки із власником житла, з власної волі, більше року тому змінила місце свого проживання, їй не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, за вказаний час витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несла, тому суд приходить до висновку, що вона добровільно втратила правовий зв`язок із приміщенням. Сама відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вона не претендує на користування спірним житловим приміщенням, проте знятися з реєстрації у ньому відмовляється, так як зареєструвати своє місце проживання їй більше немає де.

Таким чином, оскільки відповідач понад один рік не проживає у будинку, що належить позивачу на праві власності, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 768,40 грн понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 265, 279 ЦПК України, на підставі ч.2 ст. 405ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03.02.2020.

Головуюча -