Справа № 405/8280/19
Провадження №2/405/1200/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі

головуючого- судді Іванової Л.А.

при секретарі Гершкул М.В.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

та представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Юрко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу № 405/8280/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останньої на свою користь грошові кошти в розмірі 73 461, 00 доларів США, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 18 травня 2018 року між нею (позивачем) та відповідачем було укладено усний договір позики, за яким вона (позивач) передала відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 73 461, 00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день написання позовної заяви становить 1 796 856, 06 грн. (13.11.2019 року 1 долар США = 24, 46 грн. по курсу НБУ), та підтвердженням укладання договору є власноруч написана розписка, при цьому, грошові кошти були передані відповідачу у момент підписання розписки, тим самим, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у неї (позивача) оригіналом розписки відповідача, яка підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики. Позивач також зазначила, що умовами договору позики не було визначено строків, в які відповідач зобов`язується повернути позичені грошові кошти, у зв`язку з чим 30 вересня 2019 року відповідачу було направлено вимогу про повернення грошових коштів на підставі ч.2 ст.1049 ЦК України та встановлено 30-денний термін для повернення коштів. Дана вимога отримана відповідачем 01 жовтня 2019 року, однак, відповідач в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих від неї (позивача) коштів за договором позики не виконала, кошти у встановлений вимогою строк, а саме: до 30 жовтня 2019 року не повернуті, що стало підставою для звернення з зазначеним позовом до суду.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом в судове засідання учасників справи.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, зареєстрований судом 22 січня 2020 рок за вх.№1782, за яким не погодилася з доводами позовної заяви, вважаючи останню необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Посилаючись на ст.ст.202, 203, 207, 626, 1046, 1047 ЦК України, зазначила, що договір позики є одностороннім договором, так як після його укладення всі обов`язки за ним, у т.ч. повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права. Зазначила, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, при цьому, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. В свою чергу, з доданої до позовної заяви копії розписки не вбачається, що остання за своїм змістом та природою може вважатися договором позики, на підставі чого позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Просила відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, зареєстровану судом 04.02.2020 року за вх.№3007, за якою, із змісту відзиву на позов можливо зробити висновок про те, що відповідач не оспорює факт отримання в борг грошових коштів в розмірі 73 461, 00 доларів США, та відповідач не погоджується лише з формою документу, яким даний факт був оформлений. Вказала, що за своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. Поряд з цим, відповідач власноруч склала розписку про отримання у неї (позивача) грошових коштів, крім того, розписка містить прізвище, ім`я, по батькові позичальника та позикодавця, суму позики та дату написання. Відсутність у розписці запису про зобов`язання відповідача повернути отримане нею у борг у відповідну дату або строк, не є підставою для відмови в позові, оскільки складаючи вказану розписку та підписуючи її, відповідач тим самим взяла на себе зобов`язання повернути кошти. Крім того, наявність боргової розписки в неї (позивача) підтверджує наявність боргу. За викладених обставин відповідачем не доведено факт повернення їй (позивачу) коштів за правилами ст.545 ЦК України на підтвердження повернення позики, так як боргова розписка залишилась у неї (позивача). З огляду на зазначене, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник - адвокат Юрко В.О. (діє на підставі ордеру серії КР №031708 від 03 січня 2020 року) в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, та з урахуванням доводів, викладених в заявах позивача по суті справи, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 21.07.2020 року, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання про відкладення судового засідання відсутні, на підставі чого суд вважає, що відповідач, подавши відзив на позовну заяву, в подальшому не виявила бажання приймати участь в судовому засіданні.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1 та в її інтересах представника адвоката Юрко В.О., зваживши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи (відзиві на позов та відповіді на відзив), та в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договірпозики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначенихродовимиознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разівперевищуєвстановлений законом розмірнеоподатковуваногомінімумудоходівгромадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Дослідивши під час судового розгляду справи укладену між сторонами розписку, оригінал якої було надано позивачем суду для огляду, за змістом якої " ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_1 ( НОМЕР_1 ) отримала від ОСОБА_1 73 461 (сімдесят три тисячі чотириста шістдесят один) долар США 18.05.2018 року", суд виходить з того, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 73 461 долар США саме у борг, а так само, не встановлено й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу.

Крім того, із змісту відзиву на позов вбачається, що відповідач не заперечувала факту написання нею розписки, поряд з цим, відповідач заперечувала отримання у борг від позивача будь-яких коштів та зобов`язання їх повернення позивачу, зазначивши, що з розписки не вбачається, що остання за своїм змістом та природою може вважатися договором позики.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, доводи позивача про те, що відповідачем кошти були отримані та отримані саме як позика, з огляду на викладене вище та враховуючи зміст розписки, з якої не вбачається, що остання за своїм змістом може вважатися договором позики, - не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих учасниками справи доказів, та оцінивши наявні докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем, враховуючи, що позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, слід залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 73 461, 00 доларів США за розпискою від 18 травня 2018 року, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова