Справа № 2-1816/11
Провадження № 6/161/384/20
У Х В А Л А

20 серпня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., при секретарі Кубяк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. про встановлення порядку виконання судового рішення у спарві №2-1816/11,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Другого відділу ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. звернувся до суду із вказаним поданням, посилаючись на те, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №30498612, відкрите 28.11.2011р., за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2011р. у справі №2-1816 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованості за кредитним договором № 37-І/02 від 05 вересня 2006 року в сумі 182 593,31 грн. Вказує, що на примусове виконання виконавчого листа описано та арештовано майно боржника, а саме 1-3 частки квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . При цьому, за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , 11.07.2015р. 14.07.2020 року на адресу ДВС надійшов лист від Служби у справах дітей Луцької міської ради про відмову у наданні дозволу на реалізацію чатки вказаної квартири. У звязку з викладеним, державний виконавець просить суд встановити порядок виконання судового рішенняу даній цивільній справі шляхом реалізації частки квартири без дозволу органу опіки та піклування.

Дослідивши матеріали подання, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні подання з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2011 року у справі №2-1816/11 стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованість за кредитним договором № 37-І/02 від 05 вересня 2006 року в сумі 182 593,18 грн.

На примусове виконання рішення видано виконавчий лист від 23.11.2011 року №2-1816/11.

28.11.2011року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №30498612.

04.03.2020 року державним виконавцем описано та арештовано майно боржника, а саме 1-3 частки квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло.

Як вбачається з довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.05.2020р. №69752 у вказаній квартирі зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05.06.2020р. державний виконавець звернувся з листом №60707 до Служби у справах дітей Луцької міської ради щодо надання дозволу на реалізацію 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Служби у справах дітей Луцької міської ради за №335-2 від 06.07.2020р. було відмовлено у реалізації частки вказаної квартири, у зв`язку з реєстрацією за даною адресою неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 статті 435 ЦПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст.321 ЦК України.

Відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Службою у справах дітей Луцької міської ради було відмовлено державному виконавцю у наданні дозволу на реалізацію майна боржника.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 1, 2 статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Враховуючи вищевикладене та те, що окрім боржника у квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина, суд приходить до висновку, що дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної квартири призведе до порушення здорового та нормального зростання дитини. Крім того, примусова реалізація квартири може призвести до погіршення рівню життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання начальника державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. про встановлення порядку виконання судового рішення у справі №2-1816/11 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.260,261, 435 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. про встановлення порядку виконання судового рішення у справі №2-1816/11 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк