ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5200/20 Справа № 207/3666/18 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Деркач Н.М., Макаров М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу заапеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Сведбанк, Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи: Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк, приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Красношлик Віктор Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна про визнання недійсним в частині договору купівлі-продажу прав вимоги, вилучення запису про іпотеку та зняття заборони відчуження предмету іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Сведбанк, Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, треті особи: Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк, приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Красношлик Віктор Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна про визнання недійсним в частині договору купівлі-продажу прав вимоги, вилучення запису про іпотеку та зняття заборони відчуження предмету іпотеки (а.с. 3-14).

В обгрунтування позову позивачі зазначили, що 01 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який надалі змінив назву на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 311/0806/71-085зі змінами та доповненнями, відповідно до якого банк надав позивачу кредит в розмірі 18 500,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кредитні кошти до 31.07.2026 року та сплатити відсотки за користування коштами в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 08.12.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 429. Внаслідок чого прізвище Відповідача-1 змінилося з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». 13.04.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року. 19.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 01 серпня 2006 року

між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») уклали іпотечний договір № 311/0806/71-085-Z-1 зі змінами та доповненнями, відповідно до якого позивач передала банку в іпотеку належне їй нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , жилою площею 51,9 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 01.08.2006 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3785. До державного реєстру іпотек 01.08.2006 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. на підставі іпотечного договору № 311/0806/71-085-Z-1 від 01.08.2006 року було внесено реєстраційний запис № 3543799 про обтяження предмету іпотеки. Крім того, 01.08.2006 року в забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 311/0806/71-085-Р-1, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання по поверненню заборгованості за кредитним договором. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Дариною Геннадіївною, реєстраційний номер 1306,1307. Згідно якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року та додатковою угодою № 1 від 13.04.2009 року, іпотечним договором № 311/0806/71-085-Z-1 від 01.08.2006 року, договором поруки № 311/0806/71-085-Р-1 від 01.08.2006 року, що підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги. Позивачі вважають наявність у ПАТ "Дельта Банк" права вимоги до них на підставі договору купівлі продажу права вимоги від 25.05.2012 року безпідставними, необґрунтованими та незаконними, Позивачі вважають, що вказаний правочин не відповідає вимогам законодавства, які урегульовують відносини щодо факторингу та не доводять законність набуття ПАТ «Дельта банк» такого права. Також позивачі зазначають, що на час укладення між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.06.13 року, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03.04.09 р., в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб. Враховуючи наведені обставини позивачі вважають, що зазначений договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.13 р. (договір факторингу), було укладено в період дії обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за вказаним кредитним та іпотечними договорами, на яких частково базується таке відступлення, до особи боржника, яка не являється суб`єктом господарювання, тобто не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням чинного законодавства. А відтак, не вбачається законних підстав стверджувати про набуття ПАТ «Дельта банк» прав і обов`язків як нового кредитора так і іпотекодержателя/заставодержателя за вказаним кредитним договором та іпотечним договором. Крім того позивачі вважають, що оскільки у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом (Договір факторингу), відступлення/набуття права вимоги до позичальників за кредитними та іпотечними договорами, на яких базується таке відступлення зокрема, до ПАТ «Дельта Банк», здійснюється на підставі актів приймання-передачі прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами та актів приймання-передачі кредитних файлів за кредитними договорами, які є невід`ємними частинами такого договору факторингу. З наданої виписки ПАТ «Дельта Банк» виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.12 р. (Договір факторингу), тобто з тексту даного договору взагалі не вбачається право переходу прав вимоги за вказаним кредитним договором та іпотечним договором від 01.08.06 р. та додатковими угодами до них, договором поруки, а акт приймання-передачі прав вимоги взагалі відсутній. Даний договір купівлі-продажу права вимоги посвідчений нотаріально в змісті якого також зазначено кількість аркушів, які пронумеровані, прошиті та скріплені печаткою (відповідний напис зроблено нотаріусом на тексті договору). Позивачі посилаються на те, що зі змісту договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. не вбачається жодних відомостей про відступлення ПАТ«Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» будь-яких вимог до ОСОБА_1 , тобто в тексті цього договору немає домовленості про передачу вимог від первісного кредитора до нового кредитора. Крім того, з поданих до справи документів вбачається, що Акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі продажу прав вимоги нотаріально не посвідчений, що підтверджується написом нотаріуса щодо кількості аркушів договору в тексті правочину. Позивачі, посилаються на вищевикладене вказують, що наявність права вимоги до них є безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.12 р. відносно Позивачів фактично є неукладеним у зв`язку із недотриманням нотаріальної форми правочину при оформленні одної із складових частин цього договору: Акта приймання передачі прав вимоги і додатку до нього. Крім того недійсність договору про відступлення права вимоги щодо позивача-1 зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за іпотечним договором, згідно якого відступлено право вимоги згідно іпотечного договору. Позивача-1 також не повідомляли про заміну кредитора у зобов`язанні.

Просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Дариною Геннадіївною, реєстровий номер 1306, 1307, укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк», в частині відступлення прав вимоги за: - кредитним договором № 311/0806/71-085 від 01 серпня 2006 року укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ; - іпотечним договором № 311/0806/71-085-Z-1 від 01 серпня 2006 року укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , договором поруки №311/0806/71-085-Р-1 від 01 серпня 2006 року укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 . Вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно, яке зареєстровано 01.08.2006 р. державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. на підставі іпотечного договору № 311/0806/71-085-Z-1 від 01.08.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом Віктором Вікторовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 3787, щодо об`єкту обтяження - житлового будинку АДРЕСА_1 , жилою площею 51,9 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., який належить Позивачу-1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 01.08.2006 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3785. Вилучити запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 3543799 від 01.08.2006 р. (контрольна сума 2Г0А57ЕДГЕ), здійснений державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом Віктором Вікторовичем на підставі іпотечного договору № 311/0806/71-085-Z-1 від 01.08.2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (, МФО: 300164, кор./ рахунок № 1 в Головному управлінні НБУ в м. Києві, адреса: 01031, м. Київ, вул. С.Петлюри, б.30) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), відносно об`єкту обтяження: житлового будинку АДРЕСА_1 , жилою площею 51,9 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м. Понесені судові витрати стягнути з Відповідачів на користь держави.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено (а.с. 177-186).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального і процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, і зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а також наявність недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими /а.с. 190-198/.

ПАТ Альфа-Банк подало до суду письмові пояснення стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 (а.с. 223-228).

Інші сторони по справі не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк" було укладено кредитний договір № 311/0806/71-085 зі змінами та доповненнями, відповідно до якого банк надав позивачці кредит в розмірі 18 500 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредитні кошти до 31 липня 2026 року та сплатити відсотки за користування коштами в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, що підтверджується копією кредитного договору.

13 квітня 2009 року між позивачкою ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору.

19.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 01 серпня 2006 року ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк" (правонаступник ПАТ "Сведбанк") уклали іпотечний договір № 311/0806/71-085-Z -1 зі змінами та доповненнями, відповідно до якого позивачка передала банку в іпотеку належне їй нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , жилою площею 51,9 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що підтверджується копією іпотечного договору (а.с. 27-28). До державного реєстру іпотек 01 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношиком В.В. на підстав іпотечного договору № 311/0806/71-085-Z-1 від 01.08.2006 року було внесено реєстраційний запис № 3543799 про обтяження предмету іпотеки.

Крім того, 01.08.2006 року в забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 311/0806/71-085-Р-1, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання по поверненню заборгованості за кредитним договором. (а.с. 33).

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "ДельтаБанк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором (а.с. 36-48).

15 червня 2012 року між ПАТ "ДельтаБанк" та ПАТ"Альфа-Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищевказаних угод відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № № 311/0806/71-085 від 01 серпня 2006 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, з 15 червня 2012 року усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ПАТ "Альфа-Банк".

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року був задоволений позов ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення /а.с.72-74/. Судом вирішено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № № 311/0806/71-085 від 01 серпня 2006 року, яка станом на 01 липня 2015 року становила 234 212,81грн. Вказане рішення суду позивачка ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, Рішення Баглійського районного суду від 24 лютого 2016 року залишено без змін (а.с.75-76).

Відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у Законі.

Згідно статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Судом встановлено, що за спірним договором право вимоги до боржника передано від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «ДельтаБанк» за умови отримання грошової компенсації (винагороди).

Отже, у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, оскільки не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги до фізичної особи на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги.

Таким чином, право вимоги за кредитним договором, укладеним із позивачем 01 серпня 2006 року, перейшло до відповідачів на підставі договорів купівлі-продажу права вимоги, які за своєю суттю є договорами відступлення права вимоги (цесії), є такими, що відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Крім того, відповідно до пункту 51 постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16(провадження № 12-97гс18), в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому, боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Право вимоги належить іпотекодержателю, тому саме він і може їх відступити.

Відповідно до пункту 2.1 Договору купівлі-продажу вимог продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. (а.с.38)

У розділі 1 Договору купівлі-продажу термін «права вимоги» означає, як всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до Позичальників за Кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Продавцю, щодо виконання Позичальником та або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов`язків за Кредитними договорами та Договорами забезпечення.

В якості додатку до цього договору додається перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги, визначений як Додаток.

Відповідно до Акту прийому-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 22.05.2012 ПАТ «Сведбанк» передав, а ПАТ «Дельта -Банк» прийняв Права вимоги, які перелічені у Додатку до цього акту, згідно яких передано права вимоги до ОСОБА_1 по Кредитному договору № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року, іпотечному договору № 311/0806/71-085-Z-1 від 01.08.2006 року, договором поруки № 311/0806/71-085-Р-1 від 01.08.2006 року.

Відповідно до п. 2.3 Права вимоги переходять від Продавця до Покупця, та обов`язки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.

Відповідно до пункту 2 Акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року - згідно пункту 2.3 Договору купівлі-продажу Продавець передав, а Покупець прийняв Права вимоги, зазначенні в Додатку до цього Акту, що посвідчує факт здійснення Відступлення.

Факт передачі Прав вимоги від Продавця до Покупця підтверджується Актом приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та витягом з Додатку до акту приймання-передачі Прав вимоги.

Відповідно до ст. 512 ЦК, статей 24 і 42 Закону України «Про іпотеку» кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином: правонаступництва.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» передбачена можливість відступлення прав за іпотечним договором за умови, що одночасно здійснюється відступлення прав вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на день укладення договору купівлі-продажу права вимоги) відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, з урахуванням норм діючого законодавства та відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р., який нотаріально посвідчений, до нового кредитора ПAT «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто збереглися всі ті умови кредитних та забезпечувальних договорів, які зазначались при укладенні з первісним кредитором, в тому числі по Кредитному договору № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року, іпотечному договору № 311/0806/71-085-Z -1 від 01.08.2006 року, договору поруки №311/0806/71-085-Р-1 від 01.08.2006 року.

Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року в частині прав вимоги за Кредитному договору № 311/0806/71-085 від 01.08.2006 року, іпотечному договору № 311/0806/71-085-Z -1 від 01.08.2006 року, договору поруки № 311/0806/71-085-Р-1 від 01.08.2006 року було замінено кредитора внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, правочин був, зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає положенням статей 512, 513, 514 ЦК України, тому суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним і колегія суддів з вказаним висновком суду погоджується в повній мірі.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що доводи позивача про те, що Акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. та додаток до цього акту приймання-передачі нотаріально не посвідчені, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам Договір купівлі-продажу прав вимоги є нотаріально посвідченим та набув чинності в передбаченому законодавством порядку, при цьому акт та додаток як невід`ємні частини договору не потребують окремого нотаріального посвідчення.

Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що чинним законодавством України чітко визначено, які правочини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, а саме: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна відповідно до положень статей 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 Цивільного кодексу України; іпотечні договори згідно із вимогами статті 18 Закону України "Про іпотеку" та статті 577 Цивільного кодексу України.

Тому з огляду на те, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року нотаріально посвідчений, доводи апеляційної скарги про те, що акт прийомупередачі прав вимоги та додатку до нього підлягають нотаріальному посвідченню не заслуговують на увагу та трактуються апелянтом на власний розсуд. Оскільки чинним законодавством не передбачено нотаріального посвідчення акту прийому-передачі прав вимоги.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Дариною Геннадіївною, реєстровий номер 1306, 1307, укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк», в частині відступлення прав вимоги за: - кредитним договором № 311/0806/71-085 від 01 серпня 2006 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ; - іпотечним договором № 311/0806/71-085-Z -1 від 01 серпня 2006 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ; - договором поруки № 311/0806/71-085-Р-1 від 01 серпня 2006 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 .

Що стосується посилань апелянта про вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно, запису про іпотеку у Державному реєстрі іпотек та про реєстрацію змін відомостей на обтяження щодо об`єкту обтяження, то колегія суддів зазначає, що вони є похідними від позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги. До такого ж висновку дійшов суд першої інстанції і колегія суддів погоджується з ними.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги стосовно того, що письмове повідомлення про відступлення права вимоги, надіслане на її адресу, не є доказом переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, колегія суддів не бере їх доваги, як безпідставні, оскільки вказані обставини не є підставою для визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року недійсним. Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що надіслання повідомлення про відступлення права вимоги є підтвердженням надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 517 ЦК України та чинним законодавством України не передбачено обов`язку надіслання боржнику інших документів, які б підтверджували перехід цих прав, в тому числі і акт приймання-передачі. Таким чином порушення статті 517 ЦК України на яке посилається заявник у своїй скарзі відповідачами по справі допущено не було, оскільки ними було виконано вимоги вказаної статті та надіслано позивачам повідомлення про відступлення права вимоги, яке позивачами було отримано та не заперечується позивачами в тому числі і в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистого тлумачення норм матеріального права, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції та яким була надана оцінка, а тому додаткового правового аналізу не потребують.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров