Справа № 463/5195/19 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3473/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України», просив визнати недійсним протокол обробки бланку відповідей від 23.05.2017 року Центру тестування при МОЗ України і Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького щодо ОСОБА_1 ; визнати недійсним Акт проведення процедури апеляції від 12 липня 2017 року; визнати незаконними дії Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» щодо проведеного 23 травня 2017 року ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок 2. Загальна лікарська підготовка» у ОСОБА_1 щодо вилучення 15 тестових питань та здійснення розрахунку з довжиною тесту у 185 тестових питань; визнати незаконними дії Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» щодо знищення матеріалів відеоспостереження за ліцензійним іспитом; визнати незаконним напис « НОМЕР_1 ОСОБА_1 58,92 3,60 контракт» у абз. 5 листа Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» № 371/09 від 21.06.2017 року; визнати незаконним та скасувати наказ № 678-ст від 23 червня 2017 року «Про відрахування зі складу студентів» Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького; зобов`язати Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького поновити ОСОБА_1 студента 6 курсу у навчанні на медичному факультеті № 2, спеціальності 7.12010001 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького визнати ОСОБА_1 таким, що склав ліцензійний інтегрований іспит «Крок 2» у 2017 році та за результатами складання тестового екзамену отримав 63,5%; зобов`язати Державну організацію «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» оформити та видати сертифікат про результати складення ОСОБА_1 ліцензійних інтегрованих іспитів «Крок-2» проведених у 2017 році та занести відомості до реєстру сертифікатів фахівців з вищою освітою за спеціальностями напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2010 року навчався у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького як студент-іноземець з метою отримання вищої освіти на рівні Доктора медицини за спеціальністю 7.12010001 «лікувальна справа», про що між ним та Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького було укладено контракт № 101-Мі/10 від 14.09.2010 року та Контракт № 01-МІ від 06.03.2014 року, за умовами яких університет зобов`язався організувати навчання студента, а студент оплатити надані освітні послуги у розмірі 21000 доларів США. Стверджує, що 23 квітня 2017 року було проведено ліцензійний інтегрований іспит «Крок 2. Загальна лікарська підготовка», який складався з 200 тестових питань та полягав у тестуванні в електронному вигляді на паперових носіях і після опрацювання результатів тестування Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» направлено лист № 371/09 від 21.06.2017 року зі списком студентів, що незадовільно склали іспит, серед яких значився ОСОБА_1 з результатом 58,92% при мінімальному критерію успішного складання - 60,5% правильних відповідей, що стало підставою для його відрахування з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за невиконання навчального плану. Зазначає, що при проведенні тестування Центром тестування було протиправно вилучено 15 питань, з яких на 7 була надана ним правильна відповідь, а 8 питань містили недостовірні та необ`єктивні результати, що спричинило заниження його результатів. Крім того у 9 тестових відповідях наявні виправлення за допомогою стирання гумкою, однак він не пам`ятає, щоб він здійснював виправлення стількох тестів, а усі відеозаписи проведення тестування знищені Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» про що 15 листопада 2018 року складено акт. З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року закрито провадження в частині позовних вимог до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України», зазначених у п.п. 1-5, 8-9 позовної заяви.

Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення із зазначеними вище позовними вимогами до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду постановлена передчасно, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт стверджує, що відсутні підстави для розгляду частини позовних вимог у адміністративному порядку, оскільки в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди за наявності шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень і такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а Державна організація «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» не надала жодних доказів, що вона має ознаки суб`єкта владних повноважень. Зазначає, що визначальною ознакою адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спору, наявність між учасниками публічно-правових відносин, однак вимоги позивача пов`язані із захистом суб`єктивного права та мають характер приватноправових відносин, які виникли між сторонами у справі як рівноправними учасниками справи. Вказує, що рішення щодо результатів тестування повинна приймати державна екзаменаційна комісія (ДЕК), до складу якої входить працівник Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України», а не сама Державна організація «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України». З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судова колегія враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апелянт, будучи повідомленими про апеляційний розгляд справи 12.06.2020 року, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року в Україні введено карантин.

14.08.2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його явки в дане судове засідання, так як у цей день приймає участь у розгляді кримінальної справи в іншому суді.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Позивач (апелянт), його представник приймали участь у розгляді справи судом першої інстанції.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дана справа перебуває в провадженні суду першої інстанції з 26.06.2019 року, в провадженні апеляційного суду з 30.10.2019 року, в апелянта було достатньо часу для наведення своїх доводів та заперечень.

Станом на час апеляційного розгляду справи (25.08.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше п`яти місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак від позивача, його представника заяви до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , його представника, представників відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто, передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 Наказу Міністерства охорони здоров`я від 15.01.1999 року №7 «Про заходи щодо виконання наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.08.1998 №251 «Про затвердження положення про систему ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація» було вирішено для виконання організаційно-методичних робіт з проведення ліцензійних інтегрованих іспитів згідно з Положенням про систему ліцензійних іспитів створити при Міністерстві охорони здоров`я України Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація». Згідно з п. 5 вказаного Наказу доручено директору Центру тестування забезпечити здійснення організаційних та методичних заходів щодо підготовки та проведення тестових екзаменів ліцензійних інтегрованих іспитів.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.10.2016 року №1076 було затверджено Статут (нова редакція) Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України», яка є спеціально уповноваженою державною організацією для здійснення Міністерством охорони здоров`я України контрольних функцій з дотриманням вимог щодо якості підготовки фахівців в галузі 22 «охорона здоров`я».

В п.п. 1, 2 статуту Державна організація «Центр тестування» визначено, що Центр тестування - це спеціально уповноважена державна організація для здійснення Міністерством охорони здоров я України контрольних функцій з дотримання вимог до якості підготовки фахівців в галузі 22 «охорона здоров`я». Уповноваженим органом управління Центром тестування є Міністерство охорони здоров я України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Державна організація «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» виконує делеговані Міністерством охорони здоров`я України контрольні функції з дотримання вимог до якості підготовки фахівців, а тому при здійсненні організаційних та методичних заходів щодо підготовки та проведення тестових екзаменів ліцензійних інтегрованих іспитів є суб`єктом владних (делегованих) повноважень.

В п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України дано визначення поняття «суб`єкт владних повноважень» - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За вищенаведеного суд першої інстанції дійшов до вірного та обгрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах відповідач Державна організація «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» діє як суб`єкт владних делегованих повноважень, а відповідні спірні відносини відносяться до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналізуючи зміст позовних вимог, суд першої інстанції вірно зазначив, що за своїм змістом позовні вимоги щодо визнання недійсним протоколу обробки бланку відповіді позивача від 23.05.2017 року з проведення ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок-2»; про визнання недійсним акту проведення процедури апеляції; про визнання незаконним і скасування у абзаці 5 листа відповідача напису щодо позивача є вимогами про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо вилучення 15 тесових питань, щодо здійснення розрахунку результатів іспиту з довжиною тесту 185 завдань, щодо знищення матеріалів-файлів відеоспостереження проведення ліцензійного іспиту є вимогами про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними; позовні вимоги про визнання позивача таким, що склав ліцензійний інтегрований іспит з результатом 63,5% та зобов`язання відповідача оформити і видати сертифікат про результати успішного складання іспиту є вимогами про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що згадані вище позовні вимоги випливають із публічно-правових відносин, а відтак такий спір є публічно-правовим, що є підставою для закриття провадження у справі в частині зазначених позовних вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції взяв до уваги, що частина заявлених позовних вимог за позовом того ж позивача до відповідача, Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України", хоч і в дещо іншій редакції, однак були предметом розгляду суду саме в порядку адміністративного судочинства.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі №1340/4191/18, яке не оскаржувалося, а відтак набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» позов задоволено частково. При цьому предмет позову, що був заявлений у цій справі, аналогічний ряду позовних вимог у даній справі. Зокрема, судом вирішено визнати протиправними дії Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація» щодо вилучення 15 тестових завдань із розрахунку результатів іспиту Крок 2. Загальна лікарська підготовка, який 23.05.2017 року складав студент 6 курсу медичного факультету № 2 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького ОСОБА_1. В частині позовних вимог про скасування результатів ліцензійного інтегрованого іспиту Крок 2. Загальна лікарська підготовка, проведеного 23.05.2017 року в частині визнання студента 6 курсу медичного факультету №2 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького ОСОБА_1 таким, що не склав ліцензійного інтегрованого іспиту Крок 2. Загальна лікарська підготовка із правом повторного складення тестового екзамену, було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так як спір, який виник у позивача з Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних (делегованих) повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах делеговані йому Міністерством охорони здоров`я України владні контрольні функції з дотримання вимог до якості підготовки фахівців.

А відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» про визнання недійсним протоколу обробки бланку відповіді позивача від 23.05.2017 року з проведення ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок-2»; про визнання недійсним акту проведення процедури апеляції; про визнання незаконним і скасування у абзаці 5 листа відповідача напису щодо позивача; про визнання незаконними дій відповідача щодо вилучення 15 тесових питань, щодо здійснення розрахунку результатів іспиту з довжиною тесту 185 завдань, щодо знищення матеріалів-файлів відеоспостереження проведення ліцензійного іспиту; про визнання позивача таким, що склав ліцензійний інтегрований іспит з результатом 63,5% (довжина тексту - 200 тестових питань; правильна відповідь -127 тестових питань та зобов`язання відповідача оформити і видати сертифікат про результати складення ліцензійних інтегрованих іспитів «Крок-2» проведених у 2017 році та занести відомості до реєстру сертифікатів фахівців вищою освітою за спеціальностями напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» підлягають розглядові в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта про те, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства з посиланням на судову практику, в тому числі і на постанови Верховного Суду, не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини у даній справі, щодо яких судом першої інстанції закрито провадження у справі, не є ідентичними правовідносинам, з приводу яких прийнято постанови Верховного Суду на які посилається апелянт, з огляду на те, що спірні правовідносини виникли не з приводу виконання зобов`язань за договором, так як між ОСОБА_1 і Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» відсутні будь-які договірні відносини, спір не є майновим, вимоги позивача не пов`язані із захистом суб`єктивного майнового права, спірні правовідносини не стосуються відшкодування майнової чи моральної шкоди.

Матеріалами справи безспірно підтверджується наявність договірних відносин між ОСОБА_1 і Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького.

Стверджуючи в апеляційній скарзі про наявність між ОСОБА_1 та Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» оплатних договірних відносин, апелянт не долучив до матеріалів справи такий договір.

Інші доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, така є законною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 27.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.