Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/19405/19

провадження № 2/755/50/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення передоплати,

УСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звертаючись з позовом до суду, просять стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 15 808,00 грн. передоплати, 25 608,96 грн. пені за період з 19.05.2019 року до 12.09.2019 року за невиконання умов Договору № 190501 від 19.05.2019 року про доставку і установку готової продукції віконної системи, а також позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 та 3 000,00 грн. на користь позивача ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що 19.05.2019 року позивач ОСОБА_2 уклав із відповідачем ФОМ ОСОБА_3. Договір № 190501 про доставку і установку готової продукції віконні системи (для балкону) за місцем проживання позивача ОСОБА_1 на суму 15 808,00 грн. із строком виконання 45 робочих днів. Після підписання Договору відповідач отримала від позивача ОСОБА_2 8 000,00 грн. , про що видала квитанцію № 191, а 10.07.2019 року позивач ОСОБА_1 через Приват24 перевела на рахунок відповідача ще 7 808,00 грн. Таким чином, позивачі в повному обсязі виконали умови Договору, оплативши вартість продукції, передбаченої Договором, на загальну суму 15 808,00 грн. 19.07.2019 року закінчився строк виконання Договору, однак відповідачем не здійснено жодних дій по установленню віконних систем та припинила відповідати на телефонні дзвінки позивачів, тому останні вимушені звернутись з даним позовом до суду.

02.12.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення передоплати постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 17-20)

Відповідач ФОП ОСОБА_3 не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 02.12.2019 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.

Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 19.05.2019 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем укладено Договір № 190501, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе доставку готової продукції: віконні системи, відповідно до Додатку № 1 до цього Договору. Роботи мають бути виконані за адресою: АДРЕСА_1 протягом 45-ти робочих днів після отримання технічного завдання при умові отримання коштів виконавцем. Загальна сума придбаної продукції становить 15 808,00 грн. (а.с. 5-6, 7, 8)

Крім того, в матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордера № 191 від 19.05.2019 року про сплату на рахунок ФОП ОСОБА_3 завдатку у розмірі 8 000,00 грн., а також квитанція № 0.0..1 від 10.07.2019 року про перерахування ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_3 коштів у розмірі 7 808,00 грн. (а.с. 9)

ВС у справі № 6-75цс13 зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди мають встановити не лише наявність такого порушення, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачів про стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_3 сплачених позивачем ОСОБА_1 грошових коштів за Договором № 190501 від 19.05.2019 року про доставку і установку готової продукції у розмірі 15 808,00 грн., пені у розмірі 25 608,96 грн., а також відшкодування позивачам моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., вказуючи на порушення відповідачем умов вказаного Договору в частині поставлення та встановлення позивачам товару (віконні системи).

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачених позивачем грошових коштів за Договором № 190501 на поставку та встановлення віконних конструкцій від 19.05.2019 року у сумі 15 808,00 грн., оплата яких не заперечена стороною відповідача, за відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, - оскільки судом встановлено відсутність факту належного виконання відповідачем замовлення за спірним Договором, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів виконання, зокрема, Акту виконаних робіт, відповідачем як виконавцем робіт свого обов`язку доставити та встановити замовлені конструкції протягом 45-ти робочих днів з дня оплати товару. Таким чином, дії відповідача щодо ігнорування обов`язку поставки та встановлення замовленої та оплаченої продукції у встановлений Договором строк - суд визнає такими, що порушують обов`язки відповідача як виконавця послуг, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», наслідком чого є завдання позивачам як замовникам послуг матеріальних збитків у розмірі оплаченого, однак не встановленого товару, тобто в сумі вартості товару - 15 808,00 грн. Однак суд визнає необґрунтованою вимогу позивачів про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язання, оскільки умовами досліджуваного Договору не передбачено такий вид відповідальності виконавця послуг за порушення ним умов Договору, що узгоджено сторонами шляхом підписання Договору.

В частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов`язання.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Отже порушенням договірних зобов`язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються.

Враховуючи, що між сторонами у справі виникли договірні зобов`язання, а Договором на виготовлення та встановлення віконних конструкцій від 19.05.2019 року не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому дана правова норма не поширюється на випадки, коли моральна шкода завдається порушенням зобов`язання.

Таким чином, в частині заявлених позивачами вимог щодо відшкодування моральної шкоди на загальну суму 10 000,00 грн. позов задоволенню не підлягає, оскільки дані вимоги суперечать нормам чинного цивільного законодавства, які регулюють питання неналежного виконання договірних зобов`язань та безпосередньо спірного Договору, факт заподіяння моральної шкоди з інших підстав позивачами не доведено.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення передоплати підлягає до часткового задоволення.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивачів від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Разом з тим, суд не убачає підстав для розподілу витрат, зокрема, на правничу допомогу, про надання якої зазначено позивачем ОСОБА_2 у позовної заяві, оскільки матеріали справи не містять Договору про надання правничої допомоги адвокатом в межах досліджуваного позову, акту виконаних адвокатом робіт та доказів оплати позивачем витрат на правничу допомогу, тому у суду відсутня можливість оцінити повноваження адвоката та визначення сторонами гонорару за надання тієї чи іншої послуги з правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-9, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 11, 14, 626, 638, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення передоплати - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) накористь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) вартість замовленої віконної конструкції за Договором № 190501 від 19.05.2019 року у розмірі 15 808 (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08 січня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган