ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2789/19
Провадження №2/477/76/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі Дячок Л.С.,

за участю:

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглядаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить провести розподіл спільно нажитого із відповідачем майна, зокрема садового будинку АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 його частину. Просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

13 грудня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та розпочато підготовче провадження.

28 січня 2020 року судом прийнято до провадження та спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спірного майна особистою власністю ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 10 вересня 2008 року. Мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому фактично почали проживати однією сім`єю з відповідачем з травня 2007 року за місцем проживання її матері, разом зі спільною донькою, яка народилася від їх першого шлюбу з відповідачем.

На теперішній час подружні стосунки між нею та ОСОБА_3 припинені, проживають окремо.

Корабельним районним судом м. Миколаєва розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами у справі.

При цьому, між ними не досягнуто згоди щодо розподілу майна, яке було набуте під час шлюбу. Відповідач після реєстрації шлюбу отримав у власність земельну ділянку, площею 0,0400 га, № НОМЕР_1 в СТ «Горизонт» в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого ( нині - Вітовського) району Миколаївської області.

Позивач, разом з відповідачем розпочали будівництво садового будинку, який було остаточно побудовано та облаштовано ними в 2011 році. Рішенням виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 24.06.2011 року визнано за відповідачем право власності на вказаний садовий будинок та видане відповідне свідоцтво про право власності.

Враховуючи, що зазначений житловий будинок був побудований ними під час шлюбу, за спільні кошти, вважає, що незважаючи на те, що такий будинок було оформлено на ім`я відповідача, він є їх спільною власністю подружжя, а тому просить про визнання за нею права власності на 1/ 2 його частини.

У своєму зустрічному позові ОСОБА_3 просить визнати спірне майно його особистою власністю, посилаючись на те, що вказаний садовий будинок було збудовано до шлюбу з ОСОБА_1 за його власні кошті та за фінансовою допомогою його батьків.

У травні 2007 року він придбав у ОСОБА_6 ділянку № НОМЕР_1 в СТ «Горизонт» в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на якому було розташовано двоповерховий садовий будинок.

В червні 2007 року його було включено до членів СТ «Горизонт». З того моменту почав придбавати будівельні матеріали з подальшим будівництвом необхідних споруд реконструкції існуючого садового будинку.

18 вересня 2008 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку№ НОМЕР_1 в СТ «Горизонт» в межах території Галициніської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області площею 0,0400 га для ведення садівництва на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 15 жовтня 2007р. N5 689-р.

На підтвердження побудови садового будинку до шлюбу з ОСОБА_1 посилається на те, що в технічному паспорті садового будинку роками його побудови вказано 1996 2009. Станом на 28.08.2011 року процент зносу садового будинку складав 10%.

Будівельні матеріали ним було придбано протягом 2007-2008 років. В 2007 році були придбані вікна та сплачено кошти з метою подальшого підключення будинку до газопостачання.

Реконструкція садового будинку була завершена 14.08.2008 року, до шлюбу з ОСОБА_1 , монтажем утеплення покрівлі, що підтверджується актом виконаних робіт.

Хоча оформлення права власності на його ім`я щодо вказаного садового будинку відбулося в період шлюбу з ОСОБА_1 , проте фактично будинок збудований до реєстрації даного шлюбу за його особисті кошти та виключно його зусиллями та працею, а тому просить визнати це майно його особистою власністю.

У своєму відзиві на зустрічну позовну заяву, подану ОСОБА_3 , ОСОБА_1 спростувала доводи, наведені позивачем та дійсність наданих ним доказів, зокрема квитанцій на придбання будівельних матеріалів. Так, ОСОБА_1 вказала, що в своєму зустрічному позові ОСОБА_3 зазначає, що будівництво спірного садового будинку було завершено до 14.08.2008 року, і в якості доказів цього надає накладні на будівельні матеріали та квитанції, акт виконаних робіт по монтажу утеплення пінопластом. Проте, всі ці документи не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилається на наявні у неї фотографії датовані червнем, липнем, вереснем, листопадом, груднем 2008 року, на яких зафіксоване будівництво спірного будинку. З цих фотографій вбачається, що в грудні 2008 року такий будинок не мав ані вікон, ані утеплення, тим паче облаштування системою опалення. Вказує, що утеплення будинку здійснене в 2010 році, на доведення чого посилається на дати фотознімків, наданих нею із зображенням відповідних будівельних робіт, які робив сам ОСОБА_3 .

Стосовно відомостей у технічному паспорті щодо років побудови садового будинку, то зазначає, що такі відомості вносяться техніком КП «ММБТІ» зі слів заявника, крім того, з них неможливо зробити висновок, які саме роботи були виконані в 1996 році.

ОСОБА_3 зазначає, що все будівництво проводилося його власним коштом, в період з 2007 по 2008 рік, проте ОСОБА_1 зауважує, що в своїх поясненнях ОСОБА_3 підтвердив, що дійсно з травня 2007 року вони проживали однією родиною у її - ОСОБА_1 матері, вели спільне господарство, він особисто оплачував комунальні послуги.

Надані позивачем копії приходних касових ордерів під одним номером №58/48 від 28.10.07р. та 15.09.07р. «на проведення газу» на суму 200 та 2000 грн. викликають сумніви їх достовірності.

Інші товарні чеки №48,103, 320, НОМЕР_2 , 68,47,130 не містять інформації щодо суб`єкта господарської діяльності, який їх надав та особи, яка придбавала ці матеріали.

Накладна N91 від 20 травня 2008 року, яка видана ПП ОСОБА_7 від 20 травня 2008 року, також є підробленою, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Фізична особа - підприємець ОСОБА_8 був зареєстрований 14.08.2008р., і лише після такої реєстрації в нього могла з`явитися печатка, якою він міг засвідчити таку накладну. Також зауважує, що відповідно до відомостей Реєстру роботи по продажу обладнання та виконання робіт по облаштуванню каналізації не входить в перелік видів економічної діяльності дозволених цьому підприємцю, зокрема останній має дозвіл на такі види діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; Код КВЕД 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; Код КВЕД 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва (основний); Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Якість товарного чеку від 15 травня 2008 року на 8500 грн. не надає можливості ознайомитись належно з його змістом, зокрема, ознайомитися з відомостями про особу суб`єкта господарської діяльності, що видав цей документ.

Крім того, всі ці копії документів належним чином не засвідчені, а тому не можуть бути належними доказами у справі.

Також зауважує, що в травні 2007 року ОСОБА_3 написав заяву до СТ «Горизонт» про прийняття його в члени кооперативу «в зв`язку із купівлею ділянки N948», про купівлю садового будинку в цій заяві не йшлося, що також спростовує інформацію в технічному паспорті садового будинку щодо початку його будівництва в 1996 році.

ОСОБА_1 наполягає, що ними спільно, за спільні кошти було побудовано цей садовий будинок, який фактично використовувався їх родиною для постійного проживання в ньому, як єдине житло. Проте, в теперішній час, відповідач зробив неможливим проживання в ньому, оскільки примусив її та їх неповнолітнього сина виїхати з будинку. Зокрема, в жовтні за його заявою в будинку було припинено електропостачання та водопостачання. Крім того, намагаючись примусити її покинути будинок, ОСОБА_3 28.10.2019р. наніс їй тілесні ушкодження, з приводу чого в теперішній час в Вітовському ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження.

Посилаючись на вище наведене, ОСОБА_1 зазначає, що навіть наданими до зустрічного позову документами та особистими поясненнями позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтверджується той факт, що будинок почав будуватися вже в той час, коли вони проживали з ним як одна родина, а повністю будівництво було закінчено під час їх шлюбу в 2011 році.

В ході судового розгляду, позивач за справою ОСОБА_1 та її представник, адвокат Колесник Ю.В., заявлені позовні вимоги підтримали посилаючись на вищевикладені обставини та просили суд визнати за позивачем право власності на Ѕ частину спірного садового будинку. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач за справою ОСОБА_3 та його представник адвокат Друкер О.В., позов не визнали, обґрунтовуючи вказане обставинами набуття спірного садового будиночку у власність за власні кошти, до укладення шлюбу. Реконструкцію спірного будинку після укладення шлюбу за кошти, які належали його батькам. Зустрічний позов про визнання спірного будинку його особистою приватною власністю підтримали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час судового розгляду за клопотанням сторін допитані свідки:

Так свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що є матір`ю позивачки. Відповідач ОСОБА_3 є її зятем, так як донька була одружена з ним вдруге. Від першого шлюбу у них є спільна донька, від повторного - син. Так, з травня 2007 року донька почала проживати у належній їй двокімнатній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_10 та донькою. Так як квартира була не велика, почали відразу шукати земельну ділянку під будівництво. Незабаром купили земельну ділянку в с.Галицинове СТ Горизонт та відразу почали будівництво. У 2008 році офіційно одружилися та продовжували проживати разом із нею, будуючи будинок. У 2011 році народився син, та на початку 2012 року вони виселилися з квартири та переїхали жити до спільного будинку.

Свідок ОСОБА_11 по пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 по квартирі у м. Миколаєві, та має дачну ділянку на одній вулиці з ним у с. Галицинове. При купівлі садової ділянки у 2007 році ОСОБА_3 , на ній було розташовано маленький двоповерховий садовий будиночок, який він реконструював та побудував великий будинок, придатний для проживання. Реконструкцію та будівництво проводив самостійно, йому допомагали будівельники. Його дружину побачила уперше уже після вселення в будинок.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що знає ОСОБА_3 так як допомагав йому у будівництві будинку у с. Галицинове. Будівництво почав з фундаменту, потім робив кладку, ставив покрівлю.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_3 . У квітні 2007 року її син мав попередню домовленість про придбання земельної ділянки у СТ «Горизонт», купив її у травні цього ж року за 3500 доларів США, які були спільними її з сином. Через деякий нетривалий час син сказав, що проживає з своєю першою дружиною ОСОБА_1 та буде перебудовувати куплений будинок. Будівництво розпочалося майже одразу після купівлі земельної ділянки. Будівельні матеріали були завезені з іншої належної їм земельної ділянки. Гроші на будівництво використовував, які йому давали батьки. Його дружина не приймала участі у будівництві. Будинок фактично є власністю батьків, однак зареєстрований на сина.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що знає позивача по роботі. У 2007 році він купив у с. Галицинове СТ Горизонт дачну ділянку, на якій був розташований розвалений маленький садовий будиночок, який розібрав та почав зразу будуватися. Починаючи з 2007 року допомагав у будівництві, перевозив з іншої ділянки фундаментні блоки. У 2008 році перевозив інші будівельні матеріали, ліс та камінь. На будівництві працювали робітники. Жінку ОСОБА_3 при проведенні будівельних робіт не бачив.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши зміст письмових доказів, судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ( а.с.5). Крім того, як слідує з пояснень самих сторін та свідка ОСОБА_9 , сторони проживали у незареєстрованому шлюбі з травня 2007 року. Як вбачається з заяви відповідача до правління СТ «Горизонт» та його власних пояснень, що не суперечить поясненням свідків, від 20.05.2007 року ОСОБА_15 став членом СТ « Горизонт» та придбав у власність ділянку АДРЕСА_1 (а.с.42-43). Початок будівельних робіт на даній земельній ділянці підтверджується показами самого відповідача ОСОБА_3 , допитаних судом свідків, у тому числі і матері відповідача ОСОБА_13 , з початку придбання, тобто з травня 2007 року.

31.08.2011 року відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про державну реєстрацію права власності на спірний будинок АДРЕСА_2 , що не протирічить показам сторін по справі про можливість проживання у даному будинку, так як сторони у 2011 році на початку 2012 року вселились в даний будинок для проживання.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної -причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, майно набуте у власність сторонами по справі за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Факт побудови садового будинку в період з 2007 по 2011 роки підтверджується матеріалами технічного паспорту (а.с.9-17), у якому зазначено рік побудови 2006-2009 рік зі слів заявника ОСОБА_3 , однак як свідчать його ж покази про наявність на земельній ділянці садового будинку в сукупності з показами свідків, які показали про те, що на земельній ділянці був не придатний для проживання старий будиночок, який було фактично розібрано та реконструйовано у новий, який зданий у експлуатацію у 2011 році.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено в ході судового розгляду справи шлюбний договір між сторонами по справі не укладався.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, проаналізувавши встановлені судом обставини, правовідносини, які склалися між сторонами за даним провадженням, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням того, що зустрічні позовні вимоги є взаємовиключними з основними позовними вимогами, то позов ОСОБА_3 про визнання спірного майна його особистою власністю не підлягає задоволенню.

Не можуть бути прийняті судом до уваги пояснення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 та свідка- його матері ОСОБА_13 про те, що гроші на будівництво будинку надавалися батьками ОСОБА_3 , так як не підтверджуються будь якими достовірними доказами витрати цих коштів у випадку їх надання саме на будівництво.

Копії квитанцій на будівельні матеріали, які придбавалися ОСОБА_3 на будівництво спірного будинку за 2007-2008 роки, не можуть бути прийняті судом до уваги як належні докази, так як не завірені відповідно та їх зміст не відповідає стану будівництва спірного будинку зафіксованого на фотознімках наданих ОСОБА_1 , зроблених в період будівництва та їх сумісного проживання з ОСОБА_3 на яких у автоматичному режимі фотокамери проставлено дату та час зйомки. ( а.с.68-71).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати за даною справою складаються з судового збору у сумі 768,40 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.4,12,18,258,259,265,268, 259 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , іпн. НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання садового будинку АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 серпня 2020 року.

Суддя Семенова Л.М.