Ухвала

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 200/4886/17

провадження № 61-16924ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у березні 2017 року приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу суму виплаченого відшкодування у розмірі 158 228,84 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року, позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на відшкодування сплаченого страхового відшкодування 158 228,84 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

11 вересня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 17 вересня 2019 року указані недоліки було усунуто.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду № 249/0/226-20 від 30 січня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю сідді Кривцової Г. В. на підставі службової записки секретаря першої палати Луспеника Д. Д.

Відповідно до вимог пункту 7 частини другої статті 33 ЦПК України, проведено повторний автоматизований розподіл справи, визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Дундар І. О., суддів: Краснощокова Є. В. і Крата В. І.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 200/4886/17 становить 158 228,84 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 200/4886/17 є малозначною в силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки стягнення майнової шкоди призведе до скрутного майнового становища відповідача та членів його сім`ї. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар