Ухвала

Іменем України

30 січня 2020 року

м. Київ

справа № 638/18571/15-ц

провадження № 61-22647ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Приватна фірма «АСВС-Безпека», Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж» (далі - ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , управителем якого є товариство.

01 липня 2008 року між товариством та відповідачем був укладений договір про надання експлуатаційних послуг, умовами якого встановлені тарифи на оплату таких послуг. Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 25 810,20 грн.

У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 25 810,20 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж», Приватної фірми «АСВС-Безпека», Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» (далі - ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж») про визнання недійсною додаткової угоди від 22 жовтня 2012 року № 1 до договору від 01 липня 2008 року № 56-Т про надання експлуатаційних послуг, стягненні грошових коштів.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що договором від 01 липня 2008 року, укладеним між ним та ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж», правонаступником якого є ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж», про надання експлуатаційних послуг, визначені перелік послуг, які має надавати товариство, в тому числі відповідач зобов`язувався надавати послуги з охорони будинку та прибудинкової території. Проте, 03 квітня 2015 року на прибудинковій території відбулось умисне пошкодження його автомобіля «Тоуота Lаnd Сгusеr Ргаdо» державний номер НОМЕР_1 , шляхом підпалу. В результаті знищення автомобіля йому завдано збитків на суму 417 704,00 грн. Послуги з охорони прибудинкової території будинку по АДРЕСА_2 надає приватна фірма «Автобудсервіс» , котра у подальшому змінила назву на Приватну фірму «АСС-Безпека». Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що додаткова угода від 22 жовтня 2012 року № 1 до договору від 01 липня 2008 року № 56-Т була підписана ним із застосуванням психологічного тиску. З урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 22 жовтня 2012 року № 1 до договору від 01 липня 2008 року № 56-Т. Стягнути солідарно з ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж», Приватної фірми «АСВС-Безпека», ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» на його користь грошові кошти в сумі 417 704,90 грн, а також судовий збір у розмірі 4 177,05 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року первісний позов ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» та зустрічний позов ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж», в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 25 810,20 грн.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами.

Заяву обґрунтовував тим, що на час розгляду справи в апеляційному порядку вже було прийнято у другому читанні Верховної Ради України Закон України «Про житлово-комунальні послуги», під дію якого повністю підпадають питання розгляду справи як з боку ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» так і з боку ОСОБА_1 , під час слухання справи ОСОБА_1 заявляв клопотання про наявність зазначеного закону, проте суд апеляційної інстанції їх не врахував, відхилив його апеляційну скаргу без будь-яких мотивів. Зазначав, що незнання коли саме Закон вступить в силу є виключною обставиною яка не була і не могла бути відомою, крім того Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в остаточній редакції було введено в дію лише 01 травня 2019 року, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

ОСОБА_1 16 грудня 2019 року звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки посиланням заявника на необхідність застосування принципу зворотної дії в часі нормативно-правових актів, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху до 20 січня 2020 року, але не більше десяти днів із дня вручення ухвали, зокрема запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі 3 307,20 грн.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанцію від 20 січня 2020 року № .

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто, проте відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України, оскільки переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та допущені при цьому порушення норм процесуального права не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами у розумінні процесуального закону в редакції, що діяла на час ухвалення рішення суду. Крім того, аргументи заявника про набрання чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який регулює правовідносини у цій справі, судом правильно визнано безпідставними, оскільки дані обставини не є ані нововиявленими ані виключними у розумінні положень статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені із додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж», Приватної фірми «АСВС-Безпека», Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» про визнання недійсною угоди, стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик