17.08.2020 Справа № 756/2989/20
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Унікальний 756/2989/20
Провадження №2/756/3590/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання договору неукладеним,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неукладеним кредитного договору №SAMDN0700 від 11.09.2007, посилаючись на те, що його укладено з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору порушені його права як споживача, зокрема, кредитором не було надано йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту; у договорі відсутній ряд істотних умов, передбачених чинним законодавством України, у зв`язку з чим між сторонами договору не було досягнуто згоди з істотних умов договору.

На підставі викладеного позивач просить визнати неукладеним кредитний договір №SAMDN0700 від 11.09.2007.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача розглядати справу за його відсутності.

Представником відповідача також подано до суду відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що банком було надано позичальнику ОСОБА_1 всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, у зв`язку з чим договір є укладеним згідно норм чинного законодавства. Крім того, в заяві-анкеті зазначено про ознайомлення позичальника з умовами та правилами надання кредиту, що підтверджено особистим підписом позичальника. Зауважив, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на спірні правовідносини. Вказав, що позивач погашав заборгованість та продовжує до теперішнього часу виконувати свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про обізнаність з умовами кредитування та визнання своїх зобов`язань. Крім того, просив застосувати строк позовної давності та у зв`язку з цим відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається із матеріалів справи, що 11.09.2007 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №SAMDN0700 шляхом підписання анкет-заяв позичальника від 07.09.2007, 12.08.2010, 04.08.2014, 02.05.2018 (а.с.40-43), відповідно до умов яких позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів.

Згідно з довідками про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 03.03.2008 та 12.07.2010 (а.с.36,37), з якими був ознайомлений позивач, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості позичальник сплачує банку комісію у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10,00 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками на 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн.

Крім того, вказані довідки також містять графіки платежів, які були погоджені позивачем його особистим підписом на кожній довідці.

Із заяв-анкет убачається, що позичальник ОСОБА_1 погодився, що вказані заяви разом з пам`ятками клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір про надання банківських послуг, а також з тим, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді, про що на кожній заяві-анкеті проставлено особистий підпис позивача.

Позивач також підтвердив своїм підписом факт отримання повної інформації про умови кредитування, що зазначено у першій заяві-анкеті від 07.09.2007.

В судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що він тривалий час користувався банківською картою, яка була видана відповідачем.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 № 6-1341цс15.

Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи спростовують твердження позивача про те, що кредитором не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту, то суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог з цих підстав.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис у заявах-анкетах.

Крім того, як убачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо неукладеності оспорюваного кредитного договору в цілому.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору неукладеним.

Разом з тим, згідно пунктів 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, то й підстав для відмови у задоволення позову з причин пропуску позивачем строку позовної давності, відсутні

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 267, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30, ) про визнання договору неукладеним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба