Справа№468/1373/19-ц Головуючий у першій інстанції Муругов В.В.
Провадження №22-ц/812/68/20 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Лисенка П.П.,

Серебрякової Т.В.,

із секретарем

судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника

відповідача- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року, постановлену за заявою

ОСОБА_1

про забезпечення її позову до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля Renault Duster 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

В той же день позивачка подала заяву про забезпечення її позову, в якій просила про накладення арешту на спірний автомобіль та заборону його експлуатації.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на те, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні заяви про забезпечення позову, просила скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , посилаючись на те, що судом повно досліджено усі фактичні обставини заяви та надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам,а ухвала суду є законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не викладені обставини з відповідним обґрунтуванням того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про поділ майна, зокрема відсутні відомості про те, що відповідач має намір відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника)

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Отже, автомобіль, на який позивачка просила накласти арешт та заборонити його експлуатацію в порядку забезпечення її позову, є предметом спору.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту позивачка посилалась на те, що ОСОБА_4 без її відома та дозволу передав спірний автомобіль для керування іншій особі - ОСОБА_5 , під керуванням якої 24 лютого 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода у м. Тернопіль, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Зазначене підтверджується копією постанови Тернопілського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року про визнання ОСОБА_5 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 38).

Вказане свідчить про наявність ризиків знищення та пошкодження даного транспортного засобу відповідачем або третіми особами, а тому існує реальна загроза невиконання в майбутньому можливого рішення про задоволення позову.

Проте, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на транспортний засіб, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в цій частині.

При цьому, вирішуючи вимогу про заборону експлуатації автомобіля, суд вірно відмовив в її задоволенні, оскільки це порушує права власника користування майном за призначенням.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині відмови у накладенні арешту, а заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на спірний автомобіль.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року скасувати в частині відмови у накладенні арешту та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль Renault Duster, 2013 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 .

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 10 січня 2020 року.