Справа № 194/1368/20
Номер провадження 2/194/408/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2020 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Клімовій Д.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якій зазначає, що йому на праві приватної власності належить кв. АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24.02.1995 р. № 450. Позивач вказує, що на даний час у належній йому квартирі зареєстрований його син - ОСОБА_2 , який не мешкає в даній квартирі з 2003 р., оскільки має інше невідоме йому місце для проживання, особистих речей в квартирі не має. Також, відповідач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач залишається зареєстрованим у належній йому квартирі, він не має змоги, як працівник вугільної промисловості, оформити компенсацію за користування електроенергією та опаленням, оскільки для цього потрібно надати довідку про відсутність такої пільги в інших осіб, які зареєстровані в даному житловому приміщенні.
У зв`язку з чим, позивач просить суд позбавити права користування житловим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 відповідача, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, судовий збір за подання позовної заяви стягнути з відповідача, справу розглядати без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 2-4).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином через засоби поштового зв`язку та через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 21-22, 26-28, 29, 30), відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не подав, у зв`язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 24.02.1995 р., посвідченим державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В., зареєстрованого в реєстрі за № 450 (а.с. 6-7), який зареєстровано у Міжміському колективному госпрозрахунковому бюро технічної інвентаризації 28.02.1995 р. за № 31-199/209, про що свідчить штамп у договорі дарування від 24.02.1995 р.; рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 66 від 11.04.1995 р. «Про присвоєння юридичної адреси», з якого видно, що АДРЕСА_2 (житловий будинок) присвоєно юридична адреса - АДРЕСА_3 (а.с. 8).
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
З позовної заяви видно, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як син позивача, зареєстрований у належній позивачу квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, видана 26.10.2020 р. відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 9).
З акту № 1048 від 26.10.2020 р., виданого управителем багатоквартирного будинку КП «ТЖКП» видно, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , але не мешкає за вказаною адресою з 2003 року по теперішній час (а.с. 10).
Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є власником спірної квартири та може здійснювати своє право на власний розсуд.
З позовної заяви встановлено, що позивач позбавлений права, як працівник вугільної промисловості, оформити компенсацію за користування електроенергією та опаленням, оскільки для цього потрібно надати довідку про відсутність такої пільги в інших осіб, які зареєстровані в даному житловому приміщенні.
За ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом навласний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є членом сім`ї позивача, зареєстрований в спірній квартирі, дана квартира на праві власності належить позивачу на підставі договору дарування, позивач не має можливості вільно розпоряджатися, користуватися вказаною вище квартирою, та як працівник вугільної промисловості, оформити компенсацію за користування електроенергією та опаленням, в даній квартирі відповідач не мешкає з 2003 року по теперішній час, тобто не мешкає в ній без поважних причин понад рік, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, щоє адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн..
Керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 81, 223, 258, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп..
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_4 .
Суддя: І.С. Солодовник