Справа №944/2433/20
Провадження №2-к/944/3/20
УХВАЛА

11.08.2020 року м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Козака О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові клопотання ОСОБА_1 про визнання та примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району м.Мінськ Республіки Білорусь від 27.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

22.05.2020 року до Яворівського районного суду Львівської області звернулося Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) з клопотанням ОСОБА_1 про визнання та примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району м.Мінськ Республіки Білорусь від 27.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обгрунтування клопотання ОСОБА_1 покликається на те, що 27.04.2015 року заочним рішенням суду Ленінського району міста Мінськ Республіки Білорусь було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина. Дане рішення суду набрало законної сили 19.05.2015 року та на території Республіки Білорусь виконувалося до 06 вересня 2019 року. Станом на 06.09.2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 7827,05 білоруських рублів. Боржник ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Просить визнати та дозволити примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району м.Мінськ Республіки Білорусь від 27.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7827,05 білоруських рублів.

22.06.2020 року ухвалою суду ОСОБА_2 повідомлено про надходження вищезазначеного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечення проти даного клопотання на адресу суду не скерував.

Згідно ч.5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 27.04.2015 року заочним рішенням суду Ленінського району міста Мінськ Республіки Білорусь було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 16,5% заробітку чи іншого доходу, починаючи з 01.06.2013 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Зазначене рішення суду Ленінського району міста Мінськ Республіка Білорусь від 27.04.2015 року не оскаржувалося та набрало законної сили 19.05.2015 року.

Відповідно до довідки суду Ленінського району міста Мінськ Республіки Білорусь рішення суду від 27.04.2015 року на території Республіки Білорусь виконувалось до 06.09.2019 року.

Із довідки Відділу примусового виконання Первомайського району м.Мінськ Республіки Білорусь №07-19/942 від 09.12.2019 року вбачається, що станом на 06.09.2019 року утворилась заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина в сумі 7827,05 білоруських рублів.

Згідно відомостей відділу обліку та моіторингу іформації про реєстрацію та місце проживання ГУДМС у Львівській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою, вказаною у довідці, виданій судом Ленінського району міста Мінськ Республіка Білорусь .

Згідно ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Із змісту ст.ст. 463, 464 ЦПК України вбачається, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» визначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно з п. «а» ст. 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, укладеною між державами членами Співдружності Незалежних Держав, ратифікованою Верховною Радою України 10.11.1994 року, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення, винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності до ст. 468 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до ч. 7 ст. 467 ЦПК України, якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 255,462-467, 469 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району м.Мінськ Республіки Білорусь від 27.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Ленінського району м.Мінськ Республіки Білорусь від 27.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 16,5% заробітку чи іншого доходу, починаючи з 01.06.2013 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ Швед Н.П.