Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1044/20
Провадження по справі № 2/514/365/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.,

при секретарі Образенко Т.М.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у підготовчому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Малоярославецької - Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що він в 1993 році за усною домовленістю придбав у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав їй згідно погосподарської книги №3 Малоярославецької - Другої сільської ради на 1991 1995 роки. Окрім записів у погосподарській книзі ніяких правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок у ОСОБА_2 не було. В КП «Тарутинське РБТІ» право власності на вказаний житловий будинок також не зареєстровано. Державним реєстратором йому було відмовлено в реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, оскільки неможливо встановити факт виникнення права власності. Проте, з 1993 року він мешкає у вказаному будинку, робить там ремонт, сплачує комунальні послуги.

Зазначене стало підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Малоярославецької - Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивача та просить розглянути справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. На адресу суду надала заяву, в якій зазначила, що згодна з позовними вимогами позивача та просить розглянути справу без її участі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

З довідки виконавчого комітету Малоярославецької - Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області №93 від 03 березня 2020 року вбачається, що з 1993 року у житловому будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , який провидить в будинку щорічний ремонт, сплачує необхідні податки (а.с.12).

З витягу з погосподарської книги №3 Малоярославецької - Другої сільської ради на 2016-2020 роки вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 згідно особового рахунку № НОМЕР_1 значиться за ОСОБА_1 (а.с.13).

Також, з довідки АТ «Одесаобленерго» №210/03-225 від 03 березня 2020 року вбачається, що за адресою : будинок АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок на користування електричною енергією №26050/78 на ОСОБА_1 (а.с.17).

Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 лютого 2020 року №51197358 відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки подані ним документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ».

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Також, зазначеною постановою роз`яснено порядок застосування норм, передбачених статтею 344 ЦК України, а саме:

пунктом 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК;

пунктом 11 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК);

пунктом 13 передбачено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади;

пунктом 14 передбачено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

З матеріалів справи вбачається, що до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (01.01.2013), право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в КП «Тарутинське РБТІ» не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Тарутинське РБТІ» Тарутинської районної ради Одеської області №94 від 03 березня 2020 року (а.с.11).

Проте, з довідки виконавчого комітету Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області №254 від 17 серпня 2020 року вбачається, що згідно з Погосподарською книгою №3 особовий рахунок № НОМЕР_2 - Другої сільської ради на 1991-1995 роки житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 1993 рік значився за ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Тобто, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Згідно технічного паспорту, спірний будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями був збудований у 1963 році (а.с. 21-25).

Тож, спірний житловий будинок був збудований у 1963 році, тобто до введення в дію діючого ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте ОСОБА_2 в порядку, який існував на час його будівництва та вважається встановленим судом.

Тобто, судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю виконаний, оскільки позивач придбав вказаний вище житловий будинок у свою власність у третьої особи, виконавши взяті на себе зобов`язання, а відповідач виконав зобов`язання по передачі будинку позивачу. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1993 році.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту добросовісного, законного та відкритого заволодіння ним вказаним житловим будинком.

Однак, оскільки судом було встановлено, що на теперішній час право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано, саме Малоярославецька-Друга сільська рада Тарутинського району Одеської області є належним відповідачем по справі.

Таким чином, беручі до уваги наявні докази, суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, законно та відкрито заволодів спірним майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та безперервно, відкрито володіє ним вже більше десяти років.

З огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд прийшов до висновку, що існують підстави для визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на зазначений житловий будинок, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89,142,200, 206, 264,265,268,272, 273, 315, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Малоярославецької - Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 10 квітня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева