Єдиний унікальний номер 236/4443/18
Номер провадження 22-ц/804/1746/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 вересня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

представника позивача адвоката Марченка К.Ю.,

представника відповідача адвоката Нікітіна Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Нікітін Дмитро Олександрович , на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 лютого 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Саржевської І.В. в місті Лимані Донецької області (повне судове рішення складено 4 березня 2020 року) в справі номер 236/4443/18 за позовом Селянського (фермерського) господарства «Елена» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки», Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання недійсним договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулось Селянське (фермерське) господарство «Елена» з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки», Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання недійсним договору оренди землі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.08.2011 року між ОСОБА_1 (орендодателем) та Селянським (фермерським) господарством «Елена» (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, кадастровий номер :07:001:0292, строком на 10 років, починаючи з дати реєстрації. Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Красний Лиман Донецької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року за №00132.

Протягом дії договору оренди позивач належним чином виконує передбачені ним зобов`язання, в тому числі і щодо виплати орендної плати.

16.02.2018 року ОСОБА_1 вказану земельну ділянку повторно передано в оренду ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» на підставі договору оренди землі та протиправно повторно зроблено державну реєстрацію права користування за індексним номером 39781985 від 21.02.2018 року.

Оскільки договір оренди земельної ділянки від 16.02.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» без попереднього припинення, розірвання договору оренди цієї ж земельної ділянки від 05.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Елена», позивач вважає, що договір оренди від 16.02.2018 року укладений з порушеннями вимог Закону України «Про оренду землі» та ЦК України.

Тому, просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 16.02.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» на земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0292 загальною площею 4,4790 га, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 39781985 від 21.02.2018 року, та запис про інше речове право 24934466 від 16.02.2018 року, на підставі якого за ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» зареєстровано право оренди землі.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 лютого 2020 року позов Селянського (фермерського) господарства «Елена» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Ставки», Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання недійсним договору оренди землі - задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,4790 га, кадастровий номер :07:001:0292, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, укладений 16.02.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки», зареєстрований Бахмутською районною державною адміністрацією Донецької області 21.02.2018 року, номер запису про державну реєстрацію 24934466.

Скасовано рішення державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області від 21.02.2018 року, номер запису про державну реєстрацію 24934466, на підставі якого за ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» зареєстровано право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0292, загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Нікітін Д.О., подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення. Рішення суду є необґрунтованим та незаконним.

Суд проігнорував ту обставину, що договір оренди землі від 05.08.2011 року скріплений не гербовою печаткою територіального органу Держземагенства, а простою печаткою територіального органу для документів, яка використовується цією установою для внутрішнього документообігу. Тому реєстрація договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та позивачем 05.08.2011 року не відбувалась, а вказаний договір не набув юридичної сили для сторін цього договору.

Судом першої інстанції підчас розгляду справи та ухваленні оскаржуваного рішення порушено низку норм процесуального права, зокрема статті 2, 13, 77-78, 89, 189, 210, 265 ЦПК України, а також порушено принципи верховенства права та диспозитивності судового процесу.

Суд проігнорував як доказ витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.02.2008 року з якого вбачається, що спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 з 01.02.2007 року та станом на 16.02.2018 року інші речові права на цю земельну ділянку за іншими особами не зареєстровані та відсутні.

Суд першої інстанції не надав ніякої оцінки поясненням третьої особи та не відобразив їх у своєму судовому рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області підтримала апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Нікітін Д.О., вважала рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 лютого 2020 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню (а.с. 75-81, том 2).

Зазначила, що листом від 20.03.2019 року №193/104-19 ГУ Держгеокдастру у Донецькій області у Лиманському районі надані копії сторінок Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі №0001, з яких вбачається, що в записі №132 від 05.08.2011 року у графі №6 відсутній кадастровий номер земельної ділянки, яка надається в оренду, а також цей запис не скріплений печаткою територіального органу Держземагенства. У зв`язку з чим, запис №132 від 05.08.2011 року у Книзі записів №0001, що посвідчує право на земельну ділянку, є недійсним.

Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», ст. 125, 126 Земельного кодексу України у СФГ «Елена» не виникло право користування земельною ділянкою і на сьогоднішній день право на оренду землі відсутнє, а отже немає відповідної правової підстави для користування такою земельною ділянкою.

На момент укладення договору оренди землі від 16.02.2018 року держаним реєстратором отримані відомості про власника земельної ділянки, що містяться в Державному земельному кадастрі, користувачів земельної ділянки, відомостей про оренду, суборенду земельної ділянки не визначено.

Тому, державним реєстратором прийнято законне та обґрунтоване рішення про державну реєстрацію іншого речового права, похідного від права власності.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального і матеріального права, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю рішення суду фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу СФГ «Елена» просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 лютого 2020 року залишити без змін (а.с. 87-90, том 2).

Вважає безпідставним твердження відповідача про недійсність договору оренди землі від 05.08.2011 року, оскільки цей договір зареєстрований належним чином та видано документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Крім того, сторони судового процесу визнали цей договір укладеним.

На момент укладення договору оренди землі від 05.08.2011 року вимоги діючого на той час законодавства не містили необхідності зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, до того ж невід`ємною частиною спірного договору був план (схема) меж земельної ділянки, в якому зазначено кадастровий номер.

Ані судом, ані будь-яким державним органом не визнано недійсним договір оренди від 05.08.2011 року, договір мав матеріальні результати та наслідки протягом всього строку його дії. Його недійсність законом також не встановлена.

Від інших учасники справи відзиви в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшли.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача - адвокат Нікітін Д.О. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача Марченко К.Ю. в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, судове рішення без змін.

Представники відповідачів ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» та Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ними 12 та 11 серпня 2020 року відповідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 129, 124, том 2).

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 11 серпня 2020 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 127, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи,

перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №366943, виданого 01.02.2007 року Краснолиманською міською радою Донецької області, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0292, загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 119, том 1).

Згідно з договором оренди землі від 05.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та Селянським (Фермерським) господарством «Елена», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, загальною площею 4,4790 га, строком на 10 років, починаючи з дати реєстрації; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% нормативної грошової оцінки, що становить 2035,57 грн. на рік з її переглядом один раз на рік за певних умов. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. До договору оренди додані акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки (а.с. 6-8, 9, 10, том 1).

В Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі міститься запис №132 від 05.08.2011 року №00132, орендодавець - ОСОБА_1 , орендар - СФГ «Елена», термін договору - 10 років. Щодо об`єкта оренди зазначені наступні дані: місце розташування - Краснолиманська міська рада; розмір - 4,4790 га; цільове призначення - для ведення товарного с/г виробництва (а.с. 111-112, том 1).

Відповідно до відомостей розрахунків з пайщиками по СФГ «Елена» за 2017 рік, СФГ «Елена» сплатило ОСОБА_1 за 2017 рік - 4105,50 грн (а.с. 12, том 1).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 16.02.2018 року вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :07:001:0292, загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, зареєстрована 01.02.2007 року міськрайонним управлінням Держгеокадастру у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області, власник ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.02.2007 серії ЯГ №366943. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані (а.с. 103, том 1).

Відповідно до договору оренди землі від 16.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки», предметом договору є право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0292, загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області. Договір укладений на 7 років, починаючи з дати реєстрації (а.с. 116-118, том 1).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що укладення договору оренди землі від 16.02.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» суперечить частині 1 статті 95 ЗК України, частині 1 статті 25 Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порушує права позивача, як орендаря земельної ділянки, які підлягають захисту.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон).

Згідно з статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, четвертою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :07:001:0292, загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

05.08.2011 року між ОСОБА_1 та СФГ «Елена» укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області, загальною площею 4,4790 га, строком на 10 років, починаючи з дати реєстрації; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% нормативної грошової оцінки, що становить 2035,57 грн. на рік з її переглядом один раз на рік за певних умов.

16.02.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропромислова фірма «Ставки» укладено договір оренди землі, предметом договору є право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0292, загальною площею 4,4790 га, яка розташована на території Краснолиманської міської ради Краснолиманського району Донецької області. Договір укладений на 7 років, починаючи з дати реєстрації.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Частиною першою статті 14 Закону передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до статей 18, 20 Закону в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі від 05.08.2011 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Абзацом четвертим частини другої статті 24 Закону передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до статті 202 ЗК України в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі від 05.08.2011 року, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (далі - Книга записів); б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Порядок державної реєстрації договору оренди земельної ділянки станом на 05.08.2011 року регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі - Порядок).

Записи до розділів Книги записів вносилися при видачі документа, що посвідчує право на

земельну ділянку, яким був, зокрема договір оренди землі (пункт 10 Порядку). Дата внесення запису до розділу Книги записів була датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (пункт 11 Порядку).

Згідно з пунктом 16-2 Порядку підставою для державної реєстрації договору оренди була заява власника або набувача права, подана до відповідного територіального органу Держземагентства разом з іншими, визначеними цим пунктом, документами.

Отже, на час укладення договору оренди від 05.08.2011 року, його державна реєстрація була пов`язана з датою внесення запису до відповідного розділу Книги записів.

Виконання Порядку на час укладення договору оренди від 05.08.2011 року забезпечувалося функціонуванням Перехідної реєстраційної системи, що діяла в період з 03 серпня 2011 року до 30 грудня 2012 року включно й адміністраторами якої були підрозділи Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався в тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року №220. В тексті зазначалася, зокрема інформація про орган, який провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі - реєстраційний напис).

Таким чином, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом ставити такий напис, поки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером.

Суд першої інстанцій правильно встановив, що договір оренди землі від 05.08.2011 року зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті Лимані Донецької області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2011 року №00132. Цей договір оренди не розірваний та не визнаний недійсним в передбаченому законом порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що в договорі оренди відсутня його істотна умова - кадастровий номер, а тому немає підстав вважати договір оренди землі від 05.08.2011 року дійсним, апеляційний суд відхиляє, оскільки, на час укладення та реєстрації договору оренди частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі» не відносила до його істотних умов кадастровий номер земельної ділянки.

Крім того, в плані (схемі) меж земельної ділянки, який міститься в матеріалах справи та є невід`ємною частиною договору оренди землі від 05.08.2011 року, зазначено кадастровий номер - :07:001:0292.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог чинного законодавства України перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати заявника по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Нікітін Дмитро Олександрович , залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 2 вересня 2020 року.

Суддя: