ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/1154/20

провадження № 22-ц/4809/865/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді Єгорова С.М.; Мурашко С. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ;

відповідачі:

- фізична особа підприємець ОСОБА_3 ;

- Акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

- Повне товариство «Ломбард «Гроші Тут» за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Світ Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку ринків фінансових послуг»,

розглянув у порядку письмового повідомлення без повідомлення учасників справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Повного товариства «Ломбард «Гроші Тут» за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Світ Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку ринків фінансових послуг» про визнання угоди нікчемною та стягнення матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2020 року (суддя Варакіна Н.Б.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Повного товариства «Ломбард «Гроші Тут» за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Світ Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку ринків фінансових послуг» про визнання угоди нікчемною та стягнення коштів передано на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд керувався ст.ст. 27, 30 ЦПК України та виходив з того, що місцезнаходження відповідачів не відноситься до територіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Кіровограда. Оскільки за встановленою інформацією місцезнаходженням двох із трьох відповідачів є місто Київ, місцевий суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно передати до Голосіївського районного суду м. Києва.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Згідно з поданою апеляційною скаргою просить ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2020 року скасувати, а справу повернути за підсудністю до Кіровського районного суду м. Кіровограда.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що угода про надання кредиту від 21 червня 2019 року № була підписана ОСОБА_2 в магазині, що знаходиться у АДРЕСА_1 , тобто, за місцем діяльності філії або представництва Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Вважає, що відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України, достатньо хоча б одному з відповідачів перебувати за місцезнаходженням юрисдикції суду для реалізації позивачем свого права на судовий захист шляхом звернення до суду за місцезнаходженням такого відповідача. Наводячи нормативно - правове обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця посилається на частини 7 та 8 ст. 28 ЦПК України, за якими позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

На запит апеляційного суду від 15 квітня 2020 року про невідкладне направлення матеріалів даної справи з метою вирішення питання про прийняття апеляційної скарги, листом від 27 квітня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда повідомив, що матеріали справи направлені до Голосіївського районного суду м. Києва і після їх повернення будуть скеровані до суду апеляційної інстанції (а.с. 30, 33).

26 травня 2020 року матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

На підставі відповідного наказу голови суду, головуючий суддя у даній справі Дьомич Л.М. у період з 18 травня 2020 року по 29 травня 2020 року включно перебувала у відпустці.

Ухвалою від 02 червня 2020 року скаржниці поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено строк для надання відзивів на апеляційну скаргу. Період надходження апеляційної скарги, відкриття провадження у справі, надання строку для подачі відзиву - відповідає періоду дії Закону № 540-IX від 30.03.2020р. (продовження процесуальних строків)

У період з 30 червня 2020 року по 31 липня 2020 року включно головуючий суддя у справі Дьомич Л.М. перебувала у відпустці.

07 серпня 2020 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

10 серпня 2020 року представником фізичної особи підприємця ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а тому у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити (а.с. 47).

Зазначає, що згідно з інформацією у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням фізичної особи підприємця ОСОБА_3 значиться АДРЕСА_2 ; Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, а Повного товариства «Ломбард «Гроші Тут» за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Світ Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку ринків фінансових послуг» - м. Київ, бульвар Дружби Народів, 25. Оскільки місцезнаходження відповідачів не відноситься до територіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Кіровограда, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про направлення справи за підсудністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

Згідно з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2017 року у справі №404/5069/17 задоволено заяву ОСОБА_1 ; визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним і встановлено над ним опіку; призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном ОСОБА_2 (а.с.8).

21 червня 2019 року Акціонерним товариством «Альфа-Банк» прийнято акцепт пропозиції ОСОБА_2 на укладення Угоди про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 9). Так, за умовами цієї Угоди банком надано позичальнику споживчий кредит у сумі 9987,10 грн. на строк до 24 березня 2020 року з фіксованою ставкою процентів річних для оплати позичальником товарів згідно з переліком, вказаним у специфікації від 21 червня 2019 року № 482839119 шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (Продавця).

Після зарахування безготівкових коштів за кредитним договором, Продавцем за видатковою накладною від 21 червня 2019 року № 6 передано ОСОБА_2 товар на загальну суму 9987,10 грн., зокрема смарт-годинник Samsung Galaxy Watch 46mSilver (SM-R800NZSASEK) вартістю 9999,00 грн., знижка 999,90 грн. (а.с. 10).

На підставі договору від 21 червня 2019 року № 763-19011604, підписаного з Повним товариством «Ломбард «Гроші Тут», від імені якого виступає Кіровоградське відділення, ОСОБА_2 отримано кредитні кошти в сумі 2700,00 грн. під заставу годинника Samsung Galaxy Watch (а.с. 11).

21 лютого 2020 року скаржниця звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда та з підстав, наведених у позовній заяві, просила визнати нікчемною Угоду про надання кредиту № від 21 червня 2019 року, укладену між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та зобов`язати банк не здійснювати нарахування будь-яких платежів, у тому числі відсотків за користування кредитом, комісії та інші послуги згідно з Угодою; стягнути на користь позивача з Повного товариства «Ломбард «Гроші Тут» за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Світ Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку ринків фінансових послуг» матеріальну шкоду в сумі 7299,90 грн. (а.с. 2-5).

Встановивши, що місцезнаходження Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Повного товариства «Ломбард «Гроші Тут» за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Світ Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку ринків фінансових послуг» зареєстроване у м. Києві, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції передав зазначену позовну заяву ОСОБА_1 на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва на підставі ст. 27 ЦПК України.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім міцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприєців та громадських формувань.

Саме зазначеною процесуальною нормою керувався суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу.

Поряд з цим, статтею 28 ЦПК України встановлені правила підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність).

Як встановлено апеляційним судом, правовими підставами вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає норми ч.ч. 7, 8, 15 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Частиною 8 зазначеної процесуальної норми визначено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 15 ст. 28 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на зазначені процесуальні норми.

Так, зі змісту Угоди про надання кредиту від 21 червня 2019 року вбачається її укладення підопічним скаржниці саме з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», як юридичною особою, а не з філією чи представництвом банківської установи. При цьому, місце укладення угоди не може впливати на її суб`єктний склад.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження фактичними обставинами справи.

Колегія суддів враховує також, що правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені ст. 532 ЦК України, за умовами якої місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання (п. 4 ч. 1).

Тож посилання у апеляційній скарзі на норму ч. 8 ст. 28 ЦПК України визнається апеляційним судом безпідставним.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується також з висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваній ухвалі.

Так, судом першої інстанції не враховано, що альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Отже, перевіряючи обґрунтованість застосування позивачем правил підсудності, суд має врахувати характер матеріальних правовідносин між сторонами та предмет спору.

Як встановлено апеляційним судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі, зокрема, Угоди про надання кредиту, договору про банківське обслуговування фізичних осіб та договору про надання фінансового кредиту ломбардом від 21 червня 2019 року, укладеними з підопічним скаржниці, за якими ОСОБА_2 отримано споживчий кредит, а в подальшому - фінансовий кредит під заставу рухомого майна.

При цьому, варто зауважити, що кредитування банками громадян є споживчою послугою, що підтверджує рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22 , 23 ст. 1 , ст.. 11 , ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), де визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Зазначене також підтверджується і п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» де передбачено, до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Преамбула Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Як зазначено у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» норми цього Закону застосовуються до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, враховуючи характер матеріальних правовідносин між сторонами та предмет спору, на переконання апеляційного суду, до спірних правовідносин мають бути застосовані норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції зазначеного враховано не було.

Разом з тим, ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3 право вибору між судами, яким, згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач у даній справі має право пред`являти позов до суду за своїм місцем проживання, оскільки на договори, на підставі яких виникли спірні правовідносини, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, Кіровський районний суд м. Кіровограда дійшов передчасного висновку про наявність підстав для направлення справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідачів юридичних осіб, оскільки позивач законно скористалась своїм правом на подачу позову за правилами альтернативної підсудності.

При цьому, апеляційним судом враховано усталену позицію Верховного Суду в частині того, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц).

Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.

Отже, відсутність у позовній заяві обґрунтування звернення позивача з позовом саме до Кіровського районного суду м. Кіровограда не мали вплинути на правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального закону.

Так само, не є вирішальними для розгляду апеляційної скарги у даній справі та застосування відповідних правил територіальної підсудності необґрунтовані посилання скаржниці на норми процесуального права.

З урахуванням наведенного, порушень правил підсудності при поданні позову колегія суддів не вбачає.

Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2020 року підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням спору по суті. При цьому, колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2020 року задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2020 року скасувати та направити справу № 404/1154/20 до Кіровського районного суду м. Кіровоградадля продовження розгляду .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко