П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року м. Київ

справа № 753/172/17

провадження № 22-ц/824/5716/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Форвард Мегаполіс»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Форвард Мегаполіс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у складі судді Колесника О.М., повний текст складений 12.12.2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс», треті особи - ОСОБА_2 , ТОВ «Ніко Діамант Мегаполіс», про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, який мотивувала тим, що 06 липня 2016 року близько 14 год. 58 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Григоренка в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.12.1; 12.3 ПДР України. Своїми неправомірними діями ОСОБА_2 наніс позивачу матеріальну шкоду в сумі 243 735, 29 грн. Автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 на день ДТП був застрахований ТДВ «Страхова компанія «Домінанта», яке виплатило позивачу 99 500 грн. страхового відшкодування. Оскільки ОСОБА_2 під час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, томуОСОБА_1 просила стягнути з останнього на свою користь різницю між матеріальною шкодою і сплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 144 235, 29 грн., 1500 грн. вартості проведення автотоварознавчого дослідження, 700 грн. витрат на евакуацію, 450 грн. витрат на виконання послуг з технічного обслуговування.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» пояснив, що ОСОБА_2 скоїв ДТП у вільний від роботи час, не перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем. Крім того, автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 під час вчинення ДТП, знаходився у володінні ТОВ «Ніко Діамант Мегаполіс» на підставі договору оренди №01-1/07/16 від 01 липня 2016 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позовОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ „Ніко Форвард Мегаполіс" на користь ОСОБА_1 144 235, 29 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, 1 500 грн. витрат на проведення оцінки пошкодженого майна, 700 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу, 450 грн. витрат на виконання послуг з технічного обслуговування та 1 468, 85 грн. судового збору, а всього 148 354, 14 грн.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилається на те, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_2 , не відображає достовірних даних, оскільки не містить розрахунку фізичного зносу деяких деталей автомобіля та в ньому використано неактуальний курс валюти, а тому у відповідності до приписів чинного цивільного процесуального законодавства він не має доказової сили.

Крім того ОСОБА_2 зазначив, що в суді першої інстанції не надавав пояснень з приводу того, що автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП належав саме відповідачу, адже він сам чітко не знає у якій з трьох компаній він працював, та кому з них належав згаданий автомобіль.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, відповідачТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що ДТП було скоєно у вільний від роботи час, а тому ОСОБА_2 не може вважатись таким, що скоїв ДТП при виконанні ним своїх службових обов`язків, як співробітникТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс».

Апелянт зазначає, що на момент скоєння ДТП, автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , знаходився у володінніТОВ «Ніко Діамант Мегаполіс» на підставі договору оренди №01-1/07/16 від 01 липня 2016 року. Вказаний договір оренди не визнався судом недійсним, не оскаржувався сторонами та контролюючими органами, проте був проігнорований та не взятий до уваги судом.

Крім тогоТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» зауважує, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки.

Від ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких позивач, посилаючись на відсутність спростування звіту про оцінку вартості матеріального збитку складеного ТОВ «Клевер Експерт» та доведеність особи, яка відповідальна за завданий збиток, просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що автомобіль «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, бежевого кольору, належав на день ДТП на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 15 травня 2012 року (а.с.8, т. 1).

З листа Регіонального сервісного центру в м. Києві №31/26-1350вх від 28 лютого 2017 року вбачається, що вказаний автомобіль 28.10.2016 року був перереєстрований за договором купівлі-продажу на ОСОБА_3 і присвоєний новий номерний знак НОМЕР_4 (а.с.54, т. 1).

Автомобіль «Форд Фієста», тимчасовий номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, білого кольору на момент ДТП не був зареєстрований на праві власності фізичній або юридичній особі. Згідно листа ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» №36 від 15 липня 2017 року розмитнення даного транспортного засобу здійснило ТОВ «Віннер Імпортс Україна», на момент ДТП ОСОБА_2 керував даним автомобілем на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб і посвідчення водія, законним власником даного автомобіля є ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» (а.с.92, т. 1). 28 липня 2016 року автомобіль «Форд Фієста» був зареєстрований за ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс», отримав д.н.з. НОМЕР_5 і належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого 28 липня 2016 року Центром надання адміністративних послуг у м. Києві (а.с.93-94, 184, т. 1).

Відповідно до листа Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного фонду України №14940/04-11 від 26 квітня 2018 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на день ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ „Ніко Форвард Мегаполіс" з ознакою неповного робочого часу (а.с.180, т. 1).

Судом також встановлено, що 06 липня 2016 року близько 14 год. 58 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Григоренка в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_2 , порушивши при цьому вимоги п.12.1; 12.3 ПДР України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.9, т. 1).

Згідно звіту №515/9-16 від 09 жовтня 2016 року ТОВ «Клевер-Експерт» матеріальна шкода, заподіяна автомобілю позивача, дорівнює 243 735, 29 грн. (а.с.10-20, т. 1).

На момент ДТП автомобіль «Форд Фієста» був застрахований у ТДВ «Страхова компанія «Домінанта», яке виплатило позивачу 99 500 грн. страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що шкода заподіяна позивачу з вини ОСОБА_2 , який на день ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс».

При цьому суд виходив з того, що виплаченого страхового відшкодування за обов`язковим страхуванням недостатньо для відшкодування збитків у повному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

За таких обставин, з огляду на вимогизакону та встановлені у справі обставини, суд вірно захистив права позивача і згідно ст. 1194 ЦК України стягнув із відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 144 235, 29 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення оцінки пошкодженого майна у розмірі 1 500 грн., витрат на евакуацію транспортного засобу у розмірі 700 грн., витрат на виконання послуг з технічного обслуговування у розмірі 450 грн., оскільки такі витрати позивачем підтверджені документально, та як правильно зазначив місцевий суд, є похідними від задоволеної суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із засад цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України). Предметом доказування згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він виключає можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, в порушення наведених норм права, відповідач та третя особа ОСОБА_2 , посилаючись в апеляційних скаргах на невідповідність звіту про оцінку вартості матеріального збитку вимогам закону, доказів про іншу вартість матеріального збитку не надали, а тому такі доводи апелянтів колегією суддів відхиляються.

Доводи апеляційної скаргиТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» про те, що ДТП було скоєно ОСОБА_2 у вільний від роботи час на автомобілі, який на момент ДТП знаходився у володінні ТОВ «Ніко Діамант Мегаполіс» на підставі договору оренди, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано відхилив.

Таким чином, судова колегія вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Форвард Мегаполіс» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: