Ухвала

Іменем України

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 585/2839/16-ц

провадження № 61-11456ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Кононенко О. Ю., Собини О. І. у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником.

Заява мотивована тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк». В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором від 07 лютого 2008 року за № 8/08 звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір про відступлення права вимоги за № 212009, відповідно до якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за договором кредиту № 8/08 та за договором іпотеки.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив замінити стягувача - ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 585/2839/16-ц за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 8/08.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2020 року у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в матеріалах цивільної справи № 2-49/2011 наявні постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу за кредитним договором від 07 лютого 2008 року за № 8/08 у повному обсязі, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником.

Постановою Сумського апеляційного суду від 16 червня 2020 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2020 року скасовано. Заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково. Замінено стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року у цивільній справі № 585/2839/16-ц за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача на законних підставах. Набувши таке право згідно з договорами про відступлення прав вимоги в порядку статті 512 ЦК України ТОВ «Вердикт Капітал» не може бути позбавлено можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав 31 липня 2020 року касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, у якій просить скасувати оскаржене судове рішення, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не встановлено факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав та обов`язків вибулої сторони.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги за № 212009, відповідно до умов якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку 1 до договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору.

Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами станом на 26 листопада 2019 року, який є додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2019 року за № 212009 підтверджено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» продав ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2008 року за № 8/08 і загальний залишок заборгованості (без пені) становить 315 616 грн 81 коп.

Крім того, 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами за № 212009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С. та зареєстрований в реєстрі за № 12541, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених договором № 212009 про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2019 року, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зазначеними у додатку № 1 до договору № 212009, банк відступив та передав, а новий іпотекодержатель прийняв та набув усіх прав, належних банку/первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавця, спадкоємців іпотекодавця або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором.

Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 28 листопада 2019 року за № 212009 право вимоги за іпотечним договором, посвідченим 07 лютого 2008 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу за реєстровим № 288, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_1 , відступлено ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі. Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».

Апеляційний суд встановив, що стягувач ПАТ «ВіЕйБі Банк» вибув з виконавчого провадження у зв`язку з передачею ним прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки правонаступнику - ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі правочину. Загалом апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Кононенко О. Ю., Собини О. І. у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат