04.09.2020 227/659/20
02 вересня 2020 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
за участю секретаря с/з Сухіна О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду м.Добропілля, цивільну справу за позовом Добропільської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника»,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи позов позивач вказує, що зазначена квартира є комунальною власністю. У даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , який на протязі 6 років не проживає у ній та ніяких обов`язків по схоронності житлового фонду, по сплаті комунальних платежів не виконує. Квартира перебуває в переліку покинутих і безхазяйних. Обов`язки, передбачені договором найму житла ОСОБА_1 не виконує, житло для проживання не використовується, квартира покинута без поважних причин. Посилаючись на ст.71 ЖК України позивач просить визнати ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Добропільської міської ради, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик за місцем реєстрації. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв від відповідача на адресу суду не надходило. На підставі п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач є таким, якому вручена судова повістка.
Третя особа - представник КП «Добропільська служба єдиного замовника» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд, враховуючи думку позивача, відсутність відзиву на позов, керуючись вимогами ст.ст.280-281 ЦПК України вважав можливим розглянути справу заочно, про що була постановлена ухвала.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Судом, на підставі досліджених матеріалів справи встановлено такі обставини.
Квартира АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Добропільська служба єдиного замовника» з жовтня 2004 року і є комунальною власністю Добропліьської міської ради, що підтверджується листом директора КП «ДСЄЗ» № 249 від 18.05.2020 року (а.с.40).
Довідкою ТОВ «Добропільке БТІ» № 272 від 17.12.2019 року (а.с.9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 199296648 від 06.02.2020 року (а.с.10) підтверджується, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано.
У вказаній квартирі з 04.05.1990 року і до теперішнього часу є зареєстрованим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить довідка відділу реєстрації Добропільської міської ради № 16.01-08/6298 від 18.12.2019 (а.с.6).
Як вбачається з довідки відділу з житлових питань та управління комунальною власністю Добропільської міської ради № 09/12 від 31.01.2020 року, в 1982 році на вказану квартиру був виданий ордер ОСОБА_2 № 541 від 23.07.1982 р. про надання житлової площі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8).
Згідно довідки відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 12.02.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована з 10.09.1982 року по 21.06.2011 року (а.с.7).
З акту ПП «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний»» № 461 від 12.12.2019 року вбачається, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1 на протязі 6 років ніхто не проживає, зі слів сусідів встановлено, що наймачем квартири є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Нарахування за послуги водопостачання і водовідведення за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2014 року не проводиться у зв`язку з тим, що за вказаною адресою ніхто не мешкає, що підтверджується листом директора ДВУВКГ № 20/2207 від 26.12.2019 року (а.с.15).
Теплова енергія до квартири за адресою адресою АДРЕСА_1 не постачається, у зв`язку з відсутністю опалюваних приладів, про що свідчить лист директора КП «Добро» Добропільської міськради № 805 від 19.12.2019 року (а.с.13).
Даних, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача ОСОБА_1 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 в судовому засіданні судом не встановлено.
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи по суті та застосовані норми права.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За частиною 1 статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом зазначених норм права власник, за наявності для того законних підстав, має право вимагати усунення порушень свого права на житлове приміщення будь яким шляхом, зокрема як шляхом виселення осіб, що проживають у цьому приміщення так і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим приміщенням, якщо такі особи не проживають, а також шляхом зняття їх з реєстрації у цьому приміщенні.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Суд виходить із того, що вичерпного переліку поважних причин відсутності особи в житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Суд зазначає, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Необхідно зазначити, що статтею 71 ЖК УРСР визначено умови, відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання.
Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено, що ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , вказаною квартирою не користуються та не мешкає в ній без поважних причин більше шести років.
Також судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.71,72 ЖК України, ст.ст., 81, 89, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд, В И Р І Ш И В:
Позов Добропільської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника» - задовольнити.
ОСОБА_1 , визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію рішення направити сторонам та третій особі.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані - невідомі, РНОКПП - невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 02 вересня 2020 року. Повне рішення буде складено 07 вересня 2020 року.
Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.
Суддя О.В. Здоровиця