ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7309/20 Справа № 215/7284/19 Суддя у 1-й інстанції - Красюк К. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року, яке постановлено суддею Красюк К.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 19 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 104 325 грн. у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 05 грудня 2019 року позивачу первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 37 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди до заявленої нею суми, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував характер і тривалість моральних страждань, незворотність негативних наслідків спричинених професійним захворюванням та характер немайнових витрат. Внаслідок професійного захворювання позивач відчуває біль та обмеження рухів у попереково крижовому відділі хребта, гострий біль у хребті при різких рухах, нахилах, тривалому фізичному навантаженні, утруднену ходу, набряклість ділянок колінних суглобів, гомілок і стоп, головний біль, запаморочення. Через хворобу позивач не може належним чином самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, постійна фізична біль та страждання, яких зазнала позивач порушує її звичайний спосіб життя, оскільки захворювання вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 06 червня 1996 року по 24 червня 2019 року працювала машиністом конвеєра ІІ та ІІІ розряду на ВАТ «ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 24 червня 2019 року позивача звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 34-40).

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 , працюючи машиністом конвеєра, здійснювала нагляд за роботою конвеєрів, рівномірністю розподілення руди та шихти в бункерах, контроль їх заповнення, прибирання з конвеєрної стрічки сторонніх предметів, регулювання ходу стрічки, прибирання просипаної руди по довжині конвеєрів, живильників, бункерів, перевантажувальних вузлів. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця підпадала під вплив шкідливого фактору важкості праці (а.с. 12).

Відповідно до п. 18 Акту, причиною професійного захворювання позивача є важкість праці, що перевищувала норми ГДР (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 05 грудня 2019 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 15-16).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання нею трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала в умовах впливу шкідливих факторів з 1996 року по 2019 року, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, судом враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, позивач втратила 25% професійної працездатності, безстроково, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійно відчуває біль та обмеження рухів у попереково крижовому відділі хребта, гострий біль у хребті при різких рухах, нахилах, тривалому фізичному навантаженні, утруднену ходу, набряклість ділянок колінних суглобів, гомілок і стоп, головний біль, запаморочення. Через хворобу позивач не може належним чином самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, постійна фізична біль та страждання, яких зазнала позивач порушує її звичайний спосіб життя, оскільки захворювання вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати професійної працездатності,конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «ПівнГЗК» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 37 500 гривень

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 рокузалишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: