Справа № 204/9115/19
Провадження № 2/204/541/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Голушко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в будинку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Також у квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач у квартирі ніколи не проживав та не проживає, житлом не користується, до квартири не приїжджає, комунальні послуги та витрати на утримання житла не сплачує. Факт, того що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, порушує право позивача на вільне розпорядження та користування своєю власністю, позбавляє можливості оформити субсидію, змушує нести зайві витрати, пов`язані зі сплатою витрат на житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником 1/5 частини домоволодіння АДРЕСА_3 , відповідно до технічного паспорту від 10 жовтня 2008 року є ОСОБА_1 (арк.с.7).

Відповідно до Акту ідеальних часток від 10.10.2008 року, складеного фахівцем КП «ДМБТІ» ДОР ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , згідно договору купівлі продажу від 17.10.75 р., належить 1/5 частина домоволодіння АДРЕСА_3 (арк.с.9, зворот- 10).

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 11 грудня 2019 року № 20653 відповідно до даних, зазначених в адресній картці за адресою: АДРЕСА_3 (1/5 частина домоволодіння), до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (арк.с.5).

Відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (арк.с.33).

Відповідно до Акту від 26 грудня 2019 року, складеного ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , затвердженого головою квартального комітету № 4 ОСОБА_9 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 фактично не проживає з 2005 року (арк.с.21).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, довів обставини того, що в будинку АДРЕСА_7 відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній.

Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.

Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування 1/5 частиною домоволодіння АДРЕСА_3 , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимогу позивача про зняття з реєстраціїї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (1/5 частина домоволодіння), не підлягають задоволенню, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування 1/5 частиною домоволодіння в будинку АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук