Справа № 186/202/17
Номер провадження № 2/0186/26/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2020 року м.Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Янжули С. А.
при секретарі - Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр", третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Форте" про захист прав споживачів,
14 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр", третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Форте" про захист прав споживачів.
04 листопада 2019 року позивач подала уточнену позовну заяву.
В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач зазначила, що згідно п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує продукцію та послуги для особистих потреб. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15- рп/2011 положення п.п.22,23 Закону України «Про захист прав споживачів» узгоджується з положеннями ч.4 ст. 42 Конституції України та з положеннями Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відносини між фінансовими установами та споживачами фінансових послуг даних установ регулюються Законом України « Про захист прав споживачів».
22 квітня 2016 року між нею та відповідачем були укладені договори № 980-027- 000-226575 та № 980-027-000-226563, які за змістом є ідентичні.
Згідно умов договорів (п.1.1., п.1.2) Сторона -1 (позивач) передає Стороні - 2 (відповідач) у власність грошові кошти, а Сторона - 2 (відповідач) зобов`язується повернути кошти Стороні - 1 (позивач) та виплатити у порядку та на умовах, встановлених договором 60 000 грн., з виплатою щомісячних відсотків в розмірі 33,54% річних, що складає 27% річних після утримання податку з відсотків, договір укладено строком на 182 дні, з 22 квітня 2016 року по 21 жовтня 2016 року без автоматичної пролонгації.
Згідно п.4.1 договору Сторона - 2 (відповідач) в день закінчення строку користування коштами повертає Стороні - 1 (позивач) суму коштів та нараховані проценти на рахунок Сторони - 1 (позивач), відповідно до п.5.2 договору Сторона - 2 (відповідач) зобов`язана повернути суму коштів та нараховані проценти Стороні -1 (позивач).
Згідно платіжного доручення № 5515778 від 22 квітня 2016 року на рахунок відповідача вона перерахувала 60 000 гривень, згідно договору від 22 квітня 2016 року № 980-027-00026575 та згідно платіжного доручення № 5515560 від 22 квітня 2016 року на рахунок відповідача вона перерахувала 60 000 гривень, згідно договору від 22 квітня 2016 року № 980-027-0006563.
Відповідач у порушення п.4.1 та п. 5.2 договору від 22 квітня 2016 року № 980-027-0006563 та договору № 980-027-00026575 від 22 квітня 2016 року після закінчення строку дії договору та строку користування коштами, не повернув належні їй на праві власності кошти.
Згідно п.1 ст.1 Закону України «України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги, пов`язані з наданням фінансових послуг у випадках, прямо визначених законом та внесена до відповідного реєстру фінансових установ в установленому порядку.
Відповідач є фінансовою установою, діяльність якої регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Згідно ч.4 ст. 12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ст.4 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг відноситься , зокрема, залучення коштів фізичних осіб.
Згідно п.2 ст. 19 зазначеного Закону захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг.
Отже, вона є споживачем фінансових послуг за договорами від 22 квітня 2016 року № 980-027-0006563 та № 980-027-00026575 і має право звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства ( ст. 526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін), що визначено в пункті першому ст. 530 ЦК України.
Відповідно до ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України).
Відповідач у порушення умов договорів від 22 квітня 2016 року № 980-027-0006563 та № 980-027-00026575 не виконав своїх обов`язків належним чином, не повернув у строк, 21 жовтня 2016 року, передбачений вказаними договорами кошти,належні на праві власності позивачу.
Станом на 21 жовтня 2016 року відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти та проценти, проте станом на момент пред`явлення позову кошти їй не повернуті.
Також, згідно умов договорів від 22 квітня 2016 року відповідач зобов`язаний сплатити проценти в розмір 27% річних з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб.
За період з 22 квітня 2016 року по 21 жовтня 2016 року відповідач повинен сплати 13,5% річних за 182 дні строку дії договору (27% : 365днів х 182 дні), що складає 8 100гривень ( 60 000 гривень х 13,5%).
З 21 жовтня 2016 року відповідач здійснив прострочення виконання грошового зобов`язання і тому зобов`язаний, згідно ст. 625 ЦК України, сплатити позивачу три проценти річних, що станом на 21 жовтня 2019 року складає - 5 400 гривень ( 60 000грн. х 9% за три роки прострочення) та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить - 14 100 гривень, з розрахунку - 60 000 гривень (борг) х 113,7 (індекс інфляції за 2017 рік) = 68 220грн, 60 000 грн. ( борг) х 109,8 (індекс інфляції за 2018 рік) = 65 880грн, сума інфляції за 2017 рік складає - 68 220грн. - 60 000грн. = 8 220грн.
Сума інфляції за 2018 рік складає - 65 880грн. - 60 000грн. = 5 880грн.
Загальна сума інфляції складає - 8 220 гривень + 5 880 гривень = 14 100 гривень.
Таким чином, відповідач за договором від 22 квітня 2016 року № 980-027-000226563 зобов`язаний повернути їй грошові кошти у сумі 60 000 гривень, сплатити проценти в розмірі 8 100 гривень, три проценти річних у сумі 5 400 гривень, суму інфляції - 14 100 гривень, всього - 87 600 гривень.
За договором від 22 квітня 2016 року № 980-027-000226575 зобов`язаний повернути їй грошові кошти у сумі 60 000 гривень, сплатити проценти в розмірі 8 100 гривень, три проценти річних у сумі 5 400 гривень, суму інфляції - 14 100 гривень, всього - 87 600 гривень.
Всього відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача - 175 200 гривень за вказаними договорами, що становить ціну позову.
22 квітня 2016 року вона уклала зі страховою компанією «Форте» договори страхування фінансових ризиків за договорами № 980-027-0006563 та № 980-027- 00026575 від 22 квітня 2016 року, які укладені між нею та відповідачем, предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника (позивача), пов`язані зі збитками, страхова сума згідно за договором кожного оремо по 60 000 гривень.
Після закінчення строку дії договорів від 22 квітня 2016 року, вона зверталася до відповідача з питання повернення коштів, про що у телефонному режимі працівники відповідача повідомляли, що кошти буде повернуто.
Позивач зверталась до страхової компанії з питання виплати страхової суми згідно умов договору від 22 квітня 2016 року, оскільки дані суми були застраховані. Проте отримала відповідь, що всі питання необхідно вирішувати з відповідачем.
За таких обставин, вона залучила в якості третьої особи ПрАТ « СК Форте», яка не заявляє самостійних вимог.
Просить суд стягнути на її користь з відповідача грошові кошти в розмірі 60 000 гривень за договором № 980-027-0006563 від 22 квітня 2016 року, проценти з 22 квітня 2016 року по 21 жовтня 2016 року в сумі 8 100 гривень, три проценти річних з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2019 року у розмірі 5 400 гривень, суму інфляції за 2017 рік, 2018 рік у сумі 14 100 гривень, всього: 87 600 гривень; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 60 000 гривень за договором № 980-027-0006575 від 22 квітня 2016 року, проценти з 22 квітня 2016 року по 21 жовтня 2016 року в сумі 8 100 гривень, три проценти річних з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2019 року у розмірі 5 400 гривень, суму інфляції за 2017 рік, 2018 рік у сумі 14 100 гривень, всього 87 600 гривень.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, свої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовільнити.
Представник відповідача - ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав.
Представник третьої особи - ПрАТ "Страхова компанія "Форте" в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за наявними в справі письмовими доказами.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Так, судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.
22 квітня 2016 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладено договір № 980-027-000226575 (а.с.96).
Згідно п.1.1 вказаного договору позивач передає ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" у власність грошові кошти в розмірі 60 000 гривень на строк не більше 182 дні по 21 жовтня 2016 року, а ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язується повернути позивачу кошти та виплатити проценти за користування коштами в розмірі 33,54 річних, що складає 27% річних після утримання податку з таких процентів. Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" вважається день зарахування суми коштів на поточний рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр".
Відповідно до п.8.3 договору укладений договір № 980-027-000226575 від 22 квітня 2016 року є договором позики.
Відповідно до платіжного доручення №5515778 від 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 на поточний рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" перерахувала 60 000 гривень, згідно договору № 980-027-000226575 від 22 квітня 2016 року (а.с. 99).
Крім того, 22 квітня 2016 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладено договір № 980-027-000226563 (а.с.95).
Згідно п.1.1 вказаного договору позивач передає ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" у власність грошові кошти в розмірі 60 000 гривень на строк не більше 182 дні по 21 жовтня 2016 року, а ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язується повернути позивачу кошти та виплатити проценти за користування коштами в розмірі 33,54 річних, що складає 27% річних після утримання податку з таких процентів. Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" вважається день зарахування суми коштів на поточний рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр".
Відповідно до п.8.3 договору укладений договір № 980-027-000226563 від 22 квітня 2016 року є договором позики.
Відповідно до платіжного доручення №5515560 від 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 на поточний рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" перерахувала 60 000 гривень, згідно договору № 980-027-000226563 від 22 квітня 2016 року (а.с. 100).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.
Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
22 квітня 2016 року відповідач уклав договори позики №980-027-000226563 та №980-027-000226575 з позивачем, за умовами якого зобов`язався після 21 жовтня 2016 року повернути позивачу по 60 000 гривень за двома договорами, сплатити проценти за користування коштами в розмірі 33,54% річних, що складає 27% річних після утримання податку з відсотків, за кожним договором.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З розрахунку заборгованості вбачається, що на час звернення до суду, заборгованість ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" перед ОСОБА_1 за договором від 22 квітня 2016 року № 980-027-0006563 складається з:
1) 60 000 гривень - грошові кошти, внесені за договором;
2) 8 100 гривень - проценти в розмір 27% річних з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб за період з 22 квітня 2016 року по 21 жовтня 2016 року (27% : 365днів х 182 дні);
3) 5 400 гривень - три проценти річних з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2019 року (60 000 гривень х 9% за три роки прострочення);
4) 14 100 гривень - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, з розрахунку - 60 000 гривень (борг) х 113,7 (індекс інфляції за 2017 рік) = 68 220 гривень, 60 000 гривень (борг) х 109,8 (індекс інфляції за 2018 рік) = 65 880грн, сума інфляції за 2017 рік складає - 68 220 гривень - 60 000 гривень = 8 220 гривень. Сума інфляції за 2018 рік складає - 65 880 гривень - 60 000 гривень = 5 880 гривень.
За договором від 22 квітня 2016 року №980-027-000226575 складається з:
1) 60 000 гривень - грошові кошти, внесені за договором;
2) 8 100 гривень - проценти в розмір 27% річних з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб за період з 22 квітня 2016 року по 21 жовтня 2016 року (27% : 365днів х 182 дні);
3) 5 400 гривень - три проценти річних з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2019 року (60 000 гривень х 9% за три роки прострочення);
4) 14 100 гривень - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, з розрахунку - 60 000 гривень (борг) х 113,7 (індекс інфляції за 2017 рік) = 68 220 гривень, 60 000 гривень (борг) х 109,8 (індекс інфляції за 2018 рік) = 65 880грн, сума інфляції за 2017 рік складає - 68 220 гривень - 60 000 гривень = 8 220 гривень. Сума інфляції за 2018 рік складає - 65 880 гривень - 60 000 гривень = 5 880 гривень.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що відповідач з моменту укладання договорів не виконував умови договорів, не сплачував відсотки, передбачені умовами договорів. Після закінчення строку дії договорів грошові кошти та проценти позивачу не повернув.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставками, встановленими Законом України "Про судовий збір" станом на дату пред`явлення позову до суду - 14 лютого 2017 року в розмірі по 1 600 гривень за дві позовні вимоги майнового характеру, всього: 3 200 гривень.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 6, 526, 530, 6295, 627, 628, 1049 ЦК України, - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр", третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Форте" про захист прав споживачів - задовільнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - розрахунковий центр" судовий збір на користь держави в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.