справа № 278/3011/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Фурман О.А., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування постанови про арешт майна, зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, виключення нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся із вимогами до відповідача, якими просить суд ухвалити рішення про скасування постанови про арешт належного майна, що винесена відповідачем, зняти арешт із земельної ділянки позивача та виключити відомості про такий арешт з реєстру.

В обґрунтування заявленого суду позивач зазначив наступне. Заявник є власником земельної ділянки і вирішив нею розпорядитись шляхом продажу. Не може дане здійснити, адже реєстр речових прав на нерухоме майно містить відомості про арешт такого майна, накладений відповідачем в ході проведення виконавчих дій на виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Відповідач заперечив задоволення позову. Власну позицію обґрунтував тим, що дане питання може бути вирішено в судовому порядку в рамках ЦПК України при вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження і підстав для переходу до іншого способу розгляду справи у суду не має.

Проаналізував матеріали надані сторонами суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд погоджується із доводами представника відповідача щодо хибної позиції позивача про обраний спосіб захисту прав.

Так, дійсно матеріали справи містять інформацію про те, що відповідачем постановою від 11 січня 2007 року накладено арешт на земельну ділянку позивача під час виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2006 року у формі ухвали про забезпечення позову.

Заявник звертався до різних інституцій, закрім суду з метою пошуку згадуваного рішення суду. Наразі не відомо ні номеру справи, ні сторін у такому судовому провадженні. Звідси відсутня інформація щодо того, яке кінцеве рішення у ній, доля арештованої і належної позивачеві земельної ділянки і вжитих заходів забезпечення позову.

Загальнодоступні реєстри судових актів не містять інформацію про згадуване рішення. Відсутня можливість знайти дане судове рішення і в комп`ютерній програмі Д3 Житомирського районного суду, адже електронний документообіг в суді розпочав роботу з 1 січня 2010 року.

Разом з тим, суд не вповноважений за власною ініціативою запитувати інформацію про наявність або відсутність згадуваного судового рішення в архіві або відшуковувати його в наявних провадженнях суду, адже за зверненням позивача відкрито справу за правилами загального позовного провадження. Дана заборона визначена принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України).

За таких обставин у суду немає підстав стверджувати, що належна позивачеві земельна ділянка нині належить позивачеві, адже відсутнє кінцеве рішення суду у справі, по якій вживались згадувані заходи забезпечення. Так, рішенням суду могло бути скасовано як рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації, так і сам правовстановлюючий документ. Дійсно, могло бути прийнято судом рішення про закриття провадження у справі або про скасування застосованих і згадуваних раніше заходів забезпечення позову. Суду дана інформація не відома і відсутні, як зазначалось, підстави для відшукування такої інформації за власною ініціативою. Разом з тим, процесуальним законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Приймаючи рішення про відсутність підстав для задоволення позову з наведених вище причин суд зазначає, що вимоги адресовані ще й до не належного відповідача.

Так, процесуальним законом визначено, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Звідси, позов має бути пред`явленим до особи, яка такі права порушила, невизнала або оспорила. Направлений позов та додатки до нього, на переконання суду, не свідчать про те, що саме підрозділ виконавчої служби порушував, не визнавав або оспорював права позивача. В даному випадку відповідач лише виконував обов`язки по виконанню рішення суду. З таким самим принципом за яким позов пред`явлено до виконавчої служби можливо було пред`явити позов до суду, який приймав рішення про забезпечення позову.

Також суд керується наступними роз`ясненнями, які містяться в дійсному на даний час пункті 2 ППВССУ № 5 від 3 червня 2016 року. Даними роз`ясненнями визначено, серед іншого, що виконавча служба може бути залучена до участі у справі в якості третьої особи. Відповідачем має бути стягувач або особа в інтересах якої накладався арешт.

Правовими підставами для прийняття даного рішення є наступні положеннями процесуального законодавства.

Так, дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Крім цього, враховуючи згадуваний принцип диспозитивності, суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача на власний розсуд. Дані вимоги процесуального закону визначені положеннями ст. 51 ЦПК України, якими декларується, що такі дії суд виконує виключно за клопотанням позивача. Жодних клопотань з даного приводу позивачем не заявлялось, а отже інших осіб до участі у справі як співвідповідачів залучити немає підстав.

Результати вирішення спору позбавляються можливості здійснювати перерозподіл судових витрат понесених позивачем. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову - відмотити.

Повне рішення складено 13 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян