Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1680/18
Провадження № 2/945/18/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 серпня 2020 р. м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Войнарівського М.М.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду недійсним.

Свої вимоги обгрунтував тим,що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-МК № 005537 земельна ділянка, що розташована на території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана позивачу у приватну власність. На підставі рішення від 24 березня 2015 року Миколаївського районного суду Миколаївської області вирішено в порядку спадкування за законом за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 6,21 га розташовану на території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером № :07:000:0076, яка належала ОСОБА_3 ,померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2015 року власником земельної ділянки площею 6,21 га розташовану на території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером № :07:000:0076 є ОСОБА_1 . На сьогодні існує договір про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду (виконання зобов`язання) укладений між ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони. На думку позивача вищезазначений договір є недійсним, оскільки:даний договір не містить дату укладання, а зазначено лише рік укладання.В договорі чітко не зазначено дату рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області на підставі якого, ОСОБА_1 є власником даної земельної ділянки.Даний договір повинен був укладатися як додатковий до основного договору оренди, оскільки в тексті договору міститься посилання щодо строку договору та оплати на умови основного договору оренди, так зазначено, що Особа 1 зобов`язується передавати Особі 2 грошові кошти від давання зазначеної земельної ділянки в оренду у розмірі 50 % від отриманого прибутку. Щодо строку, то договір укладається сторонами на увесь строк здавання зазначеної земельної ділянки в оренду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися,однак з наданої заяви представника позивача вбачається,що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин.Про дату та час слухання справи була повідомлена вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавала.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-МК № 005537 земельна ділянка, що розташована на території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана ОСОБА_3 у приватну власність площею 6,21 га в межах згідно плану на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Кіровської сільської ради від 30 січня 2001 року № 8.

На підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом визнано право власності на земельну ділянку площею 6,21 га розташовану на території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером № :07:000:0076, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2015 року власником земельної ділянки площею 6,21 га розташованої на території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером № :07:000:0076 є позивач ОСОБА_1 .

Між сторонами позивачем ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони укладено договір про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду (виконання зобов`язання).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК Українипередача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам- суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом України «Про оренду землі»: визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди земельної ділянки однієї з істотних умов цього правочину відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі, а також для визнання договору недійсним.

Так, договір про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду укладений між ОСОБА_1 , (в інтересах якого діє ОСОБА_4 ), з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони не містить дату укладання, а зазначено лише рік його укладання.

Крім того в тексті вищезазначеного договору чітко не зазначено дату рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області на підставі якого позивач ОСОБА_1 є власником даної земельної ділянки.

Так, згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Проте, даний договір посвідчено адвокатом Тумановою Оленою Володимирівною, де зазначено, що договір підписано в присутності адвоката, волевиявлення осіб підтверджено.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до професійний прав адвоката не відноситься посвідчувати будь-які договори, зокрема договору оренди та додаткових договорів до нього.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що укладення між сторонами договору щодо земельної ділянки, порушує вимоги чинного законодавства України, а укладений між сторонами договору про сплату грошових коштів від оренди землі, є недійсним.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду недійсним, -задовольнити.

Визнати недійсним договір про сплату грошових коштів від здачі земельної ділянки в оренду (виконання зобов`язання) від 2015 року, укладений між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_1 ;РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; паспорт серія НОМЕР_3 ; зареєстрована с.Кірове Миколаївського району Миколаївської області) .

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ;паспорт серія НОМЕР_3 ; зареєстрована с.Кірове Миколаївського району Миколаївської області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,паспорт серія НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 704грн.80коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський