Житомирський апеляційний суд
Справа №280/687/19 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 3 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 280/687/19 за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства "Коростишівський райагробуд" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з листопада 1999 року разом зі своєю сім`єю проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок раніше мав статус гуртожитку й перебував на балансі КП Коростишівський райагробуд, проте на даний час всі його квартири, окрім зазначеної вище, приватизовані, й будівля є житловим будинком.

Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача із заявами щодо приватизації цього житла чи надання дозволу на викуп даної квартири, проте у задоволенні її заяв було відмовлено.

Посилаючись на ту обставину, що вона протягом 20 років відкрито та добросовісно володіє цим нерухомим майном, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що в судовому засіданні представник позивача зазначив, що технічна документація та документи про право власності відповідача на вказаний житловий будинок не були оформлені. Проте стверджував, що даний будинок перебуває на балансі КП Коростишівський райагробуд. При цьому, суду не надані докази на підтвердження вказаної обставини.

Отже, відповідач не є власником та балансоутримувачем вказаного житлового будинку. Інформація про власника цього нерухомого майна відсутня. Таким чином, враховуючи положення цивільного законодавства, є підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що позивач разом зі своєю сім`єю з 12 січня 2001 року зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Вказане житлове приміщення з дозволу керівництва КП Коростишівський райагробуд у 1999 році було надане чоловіку позивачки, як працівнику міліції, для його проживання разом із сім`єю у складі чотирьох осіб. Вказана обставина підтверджується поясненнями представника відповідача, наданими під час розгляду справи судом першої інстанції, й не заперечувалась ОСОБА_2 та її представником.

За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Зміст ст.344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна.

В даному випадку позивач вселилась у спірне житлове приміщення з дозволу відповідача, як балансоутримувача вказаного будинку, що, в свою чергу, виключає можливість застосування положень ст.344 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: