ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» серпня 2020 року

м. Харків

справа № 645/8301/19-ц

провадження № 22ц/818/2857/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року в складі судді Іващенко С.О.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатися.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 2001 року по 2005 рік перебували у шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та мешкає разом з нею.

Вказала, що їхня дочка ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання факультету «Аудіовізуальне мистецтво та заочне навчання» за спеціальністю «Реклама та відео арт» Харківської державної академії дизайну і мистецтв, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, адже не має самостійного заробітку.

Зазначила, що дочка є інвалідом з дитинства, має вроджену ваду зору, а також слабкий імунітет, проходить курси обстеження та лікування, які є платними, та потребує витрат на оздоровлення.

Вказала, що фактично утримує дочку самостійно, несе витрати на навчання, їжу, одяг, взуття, ліки, сплату комунальних послуг, також планує додаткові курси та заняття.

Зазначила, що відповідач є здоровим, працює, має іншу дитину, але не сплачує аліментів на її утримання, отже, має змогу надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до закінчення дитиною навчання.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 27 грудня 2019 року і до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку, але з припиненням виплати аліментів у випадку припинення навчання в навчальному закладі; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі аліментів за один місяць; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь позивачки, на утримання повнолітньої дочки з 2000,00 грн до 1000,00 грн щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він визнавав позовні вимоги лише у розмірі 1000,00 грн на місяць, адже сплачувати аліменти у більшому розмірі не має можливості; що позивачка не надала доказів наявності у нього доходів у розмірі 10 000,00 грн на місяць, адже це не відповідає дійсності, натомість його доходи є невеликими та нерегулярними; що норми статті 199 СК України не передбачають самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, а витрати на додаткові заняття та оздоровлення є саме додатковими витратами; що витрати зі сплати комунальних послуг не входять до витрат, які регулюються главою 16 СК України, що позивачкою не надано доказів вартості навчання та не обґрунтовано розмір аліментів.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

13 липня 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про долучення разом з копіями документів на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів справи.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що дочка сторін ОСОБА_3 є студенткою вищого навчального закладу та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, а відповідач має можливість надавати їй таку допомогу у формі сплати аліментів у розмірі 2000,00 грн щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31 травня 2005 року (а. с. 3).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та мешкає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20 грудня 2019 року (а. с. 6, 8).

Як вбачається з довідки Харківської державної академії дизайну та мистецтв від 18 грудня 2019 року № 176 ОСОБА_3 навчається на першому курсі факультету «Аудіовізуальне мистецтво та заочне навчання» за спеціалізацією «Реклама та відео арт» (денна форма навчання) за кошти фізичних осіб в Харківській державній академії дизайну та мистецтв з 01 вересня 2019 року (а. с. 7). За перше та друге півріччя навчання ОСОБА_1 сплатила відповідно 9 050,00 грн та 9 131, 50 грн.

ОСОБА_3 має вади зору та є інвалідом дитинства, як вбачається з копії посвідчення ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 (а. с. 4).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, повнолітня ОСОБА_3 є студенткою Харківської державної академії дизайну та мистецтв, навчається на контрактній формі, тобто потребує оплати навчання та пов`язаних ним витрат, зокрема, на проживання, проїзд до місця навчання, підручники тощо.

Встановивши, що ОСОБА_3 навчається у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а її батько ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці та має можливість надавати дочці відповідну допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 2000,00 грн щомісячно.

Доводи ОСОБА_2 , що він не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, адже його доходи є невеликими та нерегулярними, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки жодних відомостей щодо свого скрутного майнового стану та розміру доходів, зокрема, даних, що такий розмір не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 2000,00 грн, матеріали справи не містять, і до суду апеляційної інстанції їх не надано. Проте, з наданням відповідних доказів ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення стягуваних з нього аліментів.

Твердження ОСОБА_2 , що норми статті 199 СК України не передбачають самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, а витрати на додаткові заняття та оздоровлення є саме додатковими витратами; що витрати зі сплати комунальних послуг не входять до витрат, які регулюються главою 16 СК України, судова колегія відхиляє, оскільки судом першої інстанції частково задоволено позов ОСОБА_1 та визначено розмір аліментів у 2000,00 грн з урахуванням тих обставин, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги, та витрат, про які вона вказала у позові.

Посилання ОСОБА_2 щодо того, що позивачкою не надано доказів вартості навчання, оскільки дочка навчається за кошти фізичних осіб, та не обґрунтовано розмір аліментів, висновків суду щодо розміру аліментів також не спростовують та не звільняють його від обов`язку надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В.Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 серпня 2020 року.