Справа № 307/3241/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю.

з участю секретаря Юрочко А. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Сойма М. М., по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - Тячівський РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивував тим, що 25 січня 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинила виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 230.

Даним виконавчим написом запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 2 702 999, 88 гривень з позивача, які є його боргом за кредитним договором № MKTWGA від 25 вересня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», на користь ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 60 238, 00 доларів США, залишок заборгованості за відсотками - 23 917, 10 доларів США та пеня - 21 376, 42 доларів США, що всього становить 105 531, 52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 листопада 2016 року становить 2 699 999, 88 гривень. Також запропоновано стягнути витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 гривень. Всього, в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 2 702 999,88 гривень.

Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року.

У даному виконавчому написі строк за який проводиться стягнення складає вісім років один місяць вісім днів, а саме з 25 вересня 2008 року по 02 листопада 2016 року. Виконавчий напис нотаріусом вчинено на копіях документів. Банком не подано оригіналу кредитного договору, а отже вчинення виконавчого напису на таких документах є грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та Закону «Про нотаріат».

Виконавчий напис підписано без зазначення прізвища та ініціалів. Відповідно до ст. ст. 256, 258 ЦК України на момент видачі виконавчого напису щодо суми заборгованості слід було застосовувати позовну давність в три роки, а щодо заборгованості зі сплати пені - позовну давність в один рік. Позивач припинив виконувати свої боргові зобов`язання, а отже у ПАТ КБ «Приватбанк» настало право вимоги ще до 2009 року.

Строк, за який проводиться стягнення - вісім років один місяць. Позивачем було допущено порушення строку оплати більше ніж три місяці ще у 2009 році. З 2009 року по 2016 рік минув трирічний строк вчинення напису та минув п`ятирічний строк позовної давності щодо певних платежів, який встановлений договором.

Крім того, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та звернуто стягнення на іпотечне майно, що також вказує на наявність спору з приводу розміру заборгованості.

У зв`язку з цим позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., зареєстрований в реєстрі за № 230, про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 2 702 999, 88 грн. з ОСОБА_1 , які є його боргом за кредитним договором № MKTWGA від 25 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Тячівського районного суду від 18 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., що зареєстрований в реєстрі № 230 про стягнення грошових коштів у сумі 2 702 999, 88 гривень з ОСОБА_1 , які є його боргом за кредитним договором № МКТWGА від 25.09.2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», та яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 60 238, 00 доларів США, залишок заборгованості за відсотками - 23 917,10 доларів США, пені - 21 376,42 доларів США, що всього становить 105 531 доларів США 52 центи, що за курсом НБУ станом на 02.11.2016 року становить 2 699 999 грн. 88 коп.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000,00 гривень. Всього, в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 2 702 999 грн. 88 коп.

На це рішення АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу. Зазначають, що останнє погашення заборгованості по кредиту мало місце 28 березня 2014 року у сумі 414,17 доларів США, а отже трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги не пропущено. Вважають, що у даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Договір є дійсним до моменту належного виконання зобов`язання, яке станом на сьогоднішній день не виконано. Банком для вчинення виконавчого напису було надано усі необхідні документи, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість. Рішення є незаконним та необґрунтованим, просять його скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, на підставі виконавчого напису не виникає право стягувача на стягнення з боржника грошей або майна, а відбувається лише підтвердження, що таке право виникло раніше, і воно є безспірним.

Виконавчий напис здійснюється нотаріусом на підставі ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» за умови подання стягувачем пакету документів, що підтверджують безспірну заборгованість. Проте сам факт подання такого пакету документів, ще не означає автоматично безспірність заборгованості, якщо боржник оскаржує виконавчий напис у суді.

З іншого боку законодавством не встановлений виключний перелік обставин, якими боржник може заперечити безспірність заборгованості після вчинення виконавчого напису. Тому суд кожен раз повинен перевірити доводи боржника та оцінювати надані ним докази.

З матеріалів справи слідує, що 25 січня 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинила виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 230.

Даним виконавчим написом запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 2 702 999, 88 гривень з позивача, які є його боргом за кредитним договором № MKTWGA від 25 вересня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», на користь ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 60 238, 00 доларів США, залишок заборгованості за відсотками - 23 917, 10 доларів США та пеня - 21 376, 42 доларів США, що всього становить 105 531, 52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 листопада 2016 року становить 2 699 999, 88 гривень. Також запропоновано стягнути витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 гривень. Всього, в гривневому еквіваленті з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 2 702 999,88 гривень.

У даному виконавчому написі також вказано строк, за який проводиться стягнення, і цей строк складає вісім років один місяць вісім днів, а саме з 25 вересня 2008 року по 02 листопада 2016 року.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

У цій справі виконавчим написом запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 2 702 999, 88 гривень з позивача, які є його боргом за кредитним договором № MKTWGA від 25 вересня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк».

Разом з цим, ще до вчинення виконавчого напису, вже було рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2013 року про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWGA від 25 вересня 2008 року в розмірі 711 728 грн. 76 коп. Як вбачається з цього рішення суду борг позивача за даним кредитним договором становить 89 077, 44 доларів США (711 728 грн. 76 коп. в гривневому еквіваленті), що також у тій чи іншій мірі вказує на наявність спору з приводу розміру заборгованості.

Крім того, боржник заперечує проти нарахування штрафних санкцій. Зокрема, позивач вважає, що на момент видачі виконавчого напису слід було застосовувати позовну давність в три роки, а щодо заборгованості зі сплати пені - позовну давність в один рік. Позивач вважає, що у ПАТ КБ «Приватбанк» настало право вимоги ще до 2009 року, оскільки саме тоді він припинив виконувати свої боргові зобов`язання. З 2009 року по 2016 рік минув трирічний строк вчинення напису та минув п`ятирічний строк позовної давності щодо певних платежів, який встановлений договором.

В апеляційній скарзі представник банку зазначає, що останнє погашення заборгованості по кредиту мало місце 28 березня 2014 року у сумі 414,17 доларів США, однак доказів цього не надає.

Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису безспірної заборгованості між сторонами спору вже не існувало. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції обґрунтовано не обмежився лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Місцевий суд перевірив як доводи боржника щодо розміру заборгованості, так і доводи щодо необхідності застосування строків давності.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» - залишити без задоволення

Рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді