Житомирський апеляційний суд
Справа №278/989/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 278/989/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Грубіяном Є.О. в м. Житомирі

встановив:

Позивач у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням умов договору б/н, укладеного між сторонами 15.10.2008 р., за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, виникла заборгованість в розмірі 15902,01 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8318,52 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 3402,37 грн., заборгованості за пенею в розмірі 3185,79 грн. та штрафів: 250 грн. (фіксована частина) та 745,33 грн. (процентна складова), які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2008 року в сумі 8318,52 грн. та 1051,00 грн. судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення - яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині незадоволених позовних вимог щодо заборгованості за відсотками по тілу кредиту, штрафів та пені. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк надав відповідачу кредит, який останній не повернув, а тому підстав для відмови у стягненні заборгованості за відсотками та пені не було, оскільки позивач мав право їх нараховувати за користування кредитними коштами і прострочення виконання зобов`язання. Крім того, судом не прийнято до уваги погоджену сторонами та підписану відповідачем 15.10.2008 року Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони погодили розмір відсоткової ставки 2,5% на місяць (30% річних) та відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення строків платежів. Наведені дії, на думку апелянта, свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст. 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг. Зі змісту даної заяви слідує, що сторони погодили розмір тіла кредиту в сумі 1000 грн.

Долучена до матеріалів справи довідка про умови кредитування від 18.10.2008 року, яка підписана сторонами, свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо відсоткової ставки, яка визначена у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) та відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення строків платежів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач належним чином не виконував передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту, сплати відсотків, пені та штрафів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої, згідно з наданим позивачем в суді першої інстанції розрахунком, станом на 22.03.2020 р. становить 15902,01 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8318,52 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 3402,37 грн., заборгованості за пенею в розмірі 3185,79 грн. та штрафів: 250 грн. (фіксована частина) та 745,33 грн. (процентна складова)

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту. Разом з тим, безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені, не врахувавши вищевказані обставини справи. Доказів на підтвердження тієї обставини, що дана довідка стосується іншого кредитного договору, матеріали справи не містять, а тому суд безпідставно не прийняв її до уваги.

Проте, при вирішенні питання щодо стягнення заборгованості зі сплати відсотків, колегія суддів дійшла висновку, що наданий банком розрахунок суми заборгованості по відсотках згідно ст. 625 ЦК України не відповідає обставинам справи та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки у даному випадку за умовами підписаної Довідки сторони дійшли згоди щодо розміру відсоткової ставки.

Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків станом на 22.03.2020 р. становить 3432,33 грн. (1000х30%:365х4176= 3432,33 грн, з яких: 1000 грн. - розмір тіла кредиту; 30% - відсоткова ставка на рік; 365 - кількість днів у році; 4176 - сумарна кількість днів, за які нарахована заборгованість), виходячи із відсоткової ставки за 2,5% на місяць (30% в рік). Вказана сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як і пеня за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 3185,79 грн.

Разом з тим колегія суддів вважає, що підстави для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафів за невиконання умов договору відсутні, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином суд дійшов висновку про безпідставність вимог в частині стягнення штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 745,33 грн. (процентна складова), за порушення умов договору.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 8318 грн. 52 коп. до 14936 грн. 64 коп. та понесених судових витрат з урахуванням пропорційності задоволених вимоги (93,9%) з 1051 грн. 00 коп. до 1973 грн. 78 коп.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договоромб/н від 15.10.2008 року та судових витрат змінити, збільшивши розмір заборгованості з 8318 грн. 52 коп. до 14936 грн. 64 коп. та судових витрат з 1051 грн. 00 коп. до 1973 грн. 78 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді