У Х В А Л А

12 серпня 2020року

м. Київ

справа №303/7288/19

провадження № 61-9224 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатські області на постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 травня 2020 року в справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 9130 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 9130,60 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 травня 2020 рокуАпеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року - скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 2881,50 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

11 червня 2020 року, засобами поштового зв`язку, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатські області подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатські області залишено без руху та надано для усунення недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Скаржнику необхідно було надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав) та надати належні та допустимі докази, на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

На виконання вимог вказаної ухвали, 27 липня 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатські області подало уточнену касаційну скаргу, однак скаржник не зазначає певний (певні) норму (норми) процесуального закону, на підставі яких подана касаційна скарга (підстави касаційного оскарження судового рішення).

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Також згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що скаржник не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 01 липня 2020 року та процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатські області на постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 травня 2020 рокувважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко