Дата документу 08.01.2020 Справа № 330/721/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 330/721/19 Головуючий у 1 інстанції Куценко О.О.
Провадження №22ц/807/214/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому біли здійснені трати, за користування Кредитом клієнт сплачує Банку проценти у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. При непогашені суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування відсотків за кредитом.

Проте, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем, станом на 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 12303,86 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 277,53 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2664,64 грн., нарахування пені за прострочене зобов`язання - 6549,60 грн., нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1750 грн., а також штраф фіксована частина - 500 грн., штраф процентна складова -4469,49 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену заборгованість в загальній сумі 12303,86 грн. та 1921 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2006 року, яка складається з непогашеного тіла кредиту у розмірі 277,53 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених вимог, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись незаконність рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та допустив грубе порушення норм цивільного права, оскільки відповідач отримав кредитні кошти на умовах встановлених кредитним договором і зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Тому, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, отже встановивши що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту.

Крім того, необхідність сплати боржником відсотків кредитору передбачено як нормами вітчизняного законодавства так і нормами міжнародного права.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що в підтвердження своїх вимог Банком надано до суду копію анкети-заяви з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11 листопада 2019 року (а.с. 78), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 1.7 копії статуту АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 70-72).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 підписав заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а.с. 11).

З заяви також вбачається, що ОСОБА_1 22 грудня 2006 року отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , з кредитним лімітом у сумі 1500 грн. Базова відсоткова ставка по кредиту встановлена 36 % із розрахунку 360 днів на рік.

В заяві також зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним договором може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетової карті № НОМЕР_2 .

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що станом на 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 12303,86 грн., яка складається з: 277,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2664,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6549,60 грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання, 1750 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 562,09 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-10).

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Уніерсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 12, 13-27).

Задовольняючи вимоги банку лише в частині стягнення тіла кредиту (277,53 грн.) та відмовляючи у стягненні інших сум, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу та узгоджені сторонами умови кредитування (проценти, неустойка), а надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма та бути складовою Кредитного договору.

Суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у комісії.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

З вищезазначеним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, крім того, він відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Проте висновок суду про відсутність доказів узгодження сторонами ціни договору в формі сплати процентів, суперечить матеріалам справи та встановленим обставинам.

Розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 36 % із розрахунку 360 днів на рік, обумовлена в заяві, як зазначено вище (а.с. 11, зворот).

Заява підписана особисто ОСОБА_1 , а тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином.

Отже, банк набув право на отримання процентів за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2006 року.

Разом з тим, згідно розрахунку, наданого банком, заборгованість ОСОБА_1 по нарахованим процентам складає 0 грн. (а.с. 10).

Щодо інших вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема стягненню з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи колегія суддів, зазначає, що заява, підписана відповідачем, не передбачає умов нарахування та розміру пені за порушення кредитних зобов`язань, штрафів, а доказів узгодження цих умов відповідальності за Умовами та правилами, посилання на які містять умови угоди, банк не надав.

Не передбачено заявою нарахування за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.).

В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.

Отже, колегією суддів не встановлено достатніх підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 12026,33 грн. простроченого тіла кредиту, пені, комісії, штрафів.

Висновки суду щодо розміру тіла кредиту (277,53 грн.) сторони не оскаржують.

Заяв про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 суду першої інстанції не подавав.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення відсотків, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у стягненні вказаних сум.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками - змінити в частині правового обґрунтування відмови у стягненні заборгованості за відсотками.

В іншій частині рішення залишити без змін.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: