Справа № 182/3092/20
Провадження № 2/0182/1789/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.08.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Представник позивача - адвокат Меліховська Яна Олександрівна на підставі договору про надання правової допомоги від 12.05.2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 3282 від 20.01.2017 року (а.с.21-23).

Представник відповідача - адвокат Яремчук Людмила Валентинівна на підставі договору про надання правової допомоги № 07/1 від 07.07.2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 3729 від 08.06.2018 року (а.с.72-73).

Заяви по суті справи:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на такі обставини.

30.10.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, у період якого ними за договором купівлі-продажу від 16.07.2010 року, за спільні кошти, придбано житловий будинок «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими побудовами: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», гараж «Г'», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «Е'», спорудження 1-3,І, розташовані на неприватизованій земельній ділянці. Право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_2 .

У 2012 році ними за спільні кошти було здійснено прибудову до житлового будинку та його площа збільшилася. Позивач не має змоги подати декларацію на самочинне будівництво та приватизувати земельну ділянку, оскільки, згідно з правовстановлюючими документами, власником будинку є відповідач.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 08.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано, однак вони не змогли досягти згоди стосовно поділу вказаної нерухомості. ОСОБА_2 не визнає право власності позивача на майно, у зв`язку з чим вона вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, придбаного 16.07.2010 року, як на об`єкт спільного сумісного майна подружжя, а також стягнути з відповідача судовий збір та витрати, які ОСОБА_1 понесе у зв`язку з розглядом справи.

Відповідач, його представник подали відзив, у якому не заперечили проти позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями. Зазначає, що ніколи не оспорював право власності ОСОБА_1 на спільне майно подружжя, однак вона сама уникала його поділу в добровільному порядку в нотаріальній конторі та подала позов. За таких обставин, підстави для стягнення з нього витрат, які позивач понесла на правову допомогу, виготовлення належної оцінки домоволодіння - відсутні. Крім того, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні, тому гонорар адвоката за участь у судових засіданнях відшкодуванню не підлягає. Також, із чеку на оплату експертного висновку, наданого ОСОБА_1 , неможливо ідентифікувати замовника послуги, який поніс витрати (а.с.70-71).

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.79-81). Посилається на те, що доводи відповідача про недоцільність подання нею позову не заслуговують на увагу, оскільки з часу розірвання шлюбу між ними постійно виникають спори з приводу всіх питань, які стосувалися їхнього сімейного життя: оскарження батьківських прав, позбавлення батьківських прав, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. ОСОБА_1 відмовлявся у добровільному порядку ділити майно та чекав, аби закінчилися строки позовної давності. У той же час, гонорар адвоката передбачений не лише за участь у судових засіданнях, у зв`язку з чим просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Провадження по справі відкрито 17.06.2020 року та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву (а.с.61).

Судом встановлено:

Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Так, ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено судом, 30.10.2006 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за актовим записом № 16 (а.с.5).

У період шлюбу за ОСОБА_2 відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Рачковою О.А. 16.07.2010 року за реєстровим № 1384, зареєстровано право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., сараю «Б», вбиральні «В», літньої кухні «Г», гаражу «Г'», сараю «Д», теплиці «Е», сараю «Е'», споруджень 1-3,І (а.с.7-10).

Кошти, витрачені відповідачем на придбання нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя та купівля житлового будинку вчинялася зі згоди ОСОБА_1 , зо відображено в п.п.10, 14 Договору від 16.07.2010 року (а.с.7-8).

Земельна ділянка під будинком не приватизована (а.с.7).

З технічного паспорту, виготовленого станом на 25.02.2016 року, вбачається, що до спірного будинку сторонами самовільно здійснено прибудову «А'», та, з її урахуванням, площа житлового будинку на даний час становить 83,3 кв.м. (а.с.13-14).

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 08.08.2017 року, яке набрало законної сили 28.08.2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.6).

Проте, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов`язки подружжя не були визначені.

Враховуючи, що спірна нерухомість була придбана подружжям під час їхнього перебування у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, за відсутності шлюбного договору між ними, суд приходить до висновку, що вищезазначене майно, а саме житловий будинок «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими побудовами: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», гараж «Г'», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «Е'», спорудження 1-3,І, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 СК України, суд вважає, що частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя складає 1/2 частину зазначеної вище нерухомості.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновків про оцінку нерухомого майна, ринкова вартість житлового будинку, загальна площа якого становить 83,30 кв.м., та господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , станом на травень 2020 року становить 203 710,00 грн. (а.с.28-53).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За таких обставин, суд вважає доцільним визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., без урахування самочинної прибудови «А'», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими побудовами: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», гараж «Г'», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «Е'», спорудження 1-3,І, ринковою вартістю 101 855,00 грн., залишивши іншу 1/2 частину зазначеного домоволодіння у власності ОСОБА_2 .

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Розподіл судових витрат.

Заявлені до відшкодування судові витрати, які понесла позивач, складаються із судового збору у розмірі 1018,55 грн. (а.с.1), вартості оцінки житлового будинку з надвірними будівлями у розмірі 900,00 грн. (а.с.24), попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин та підготовки процесуальних документів у розмірі 1500,00 грн., гонорару адвоката за участь у судових засіданнях в суді І інстанції у розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до приписів ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надала два експертних висновки оцінки спірного домоволодіння, підготовлені: ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» від 06.05.2019 року (а.с.32-43) та Суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 від 28.05.2020 року (а.с.28-31).

За змістом ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документами, які підтверджують витрати, є виписки банку, платіжні доручення, квитанції, фіскальні чеки, акти закупівлі, акти виконаних робіт, наданих послуг та інші документи, що підтверджують факт оплати й придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно чеку з печаткою ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» від 06.05.2019 року (а.с.24), наданого на оплату послуг з експертної оцінки будинку по АДРЕСА_1 , вартість послуги становить 900,00 грн.

У той же час, зазначений чек не відповідає вимогам, встановленим Положенням про форму та зміст розрахункових документів, в редакції на час виникнення даних правовідносин, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016 року, та з чеку неможливо ідентифікувати особу платника, у зв`язку з чим даний документ не може бути взятий судом до уваги у якості належного доказу.

Крім того, позивач звернулася до суду 29.05.2020 року, тоді як термін дії Висновку від 06.05.2019 року складає 6 місяців та закінчився 06.11.2019 року, у зв`язку з чим він є неналежним доказом по справі та не підтверджує необхідність складання Висновку для даної цивільної справи.

Доказів понесення витрат на підготовку іншого експертного висновку, складеного Суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 28.05.2020 року, в матеріалах справи не має.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З договору про надання правової допомоги від 12.05.2020 року (а.с.21), укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Меліховською Я.О., вбачається, що клієнт ОСОБА_1 зобов`язана сплатити гонорар Адвокату в розмірі та строк, погоджений ними (п.2.3.1). Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору (п.4.1).

Відповідно до додаткової угоди від 12.05.2020 року, вартість попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, підготовка процесуальних документів, сплата судового збору складає 1500,00 грн., гонорар адвоката по наданню правової допомоги, а саме участь у судових засіданнях у суді І інстанції складає 4000,00 грн., які Клієнт має оплатити адвокату на час підписання додаткової угоди (а.с.22).

Згідно з актом виконаних робіт від 17.05.2020 року (а.с.22), ОСОБА_1 прийняла юридичні послуги у формі: попередня консультація, підготовка процесуальних документів (позовна заява з додатками у 3х екз.), сплата судового збору за подання позову, вартість яких становить 1500,00 грн.

Ухвалою від 17.06.2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та проведення судових засідань. За таких обставин, участь адвоката у судових засіданнях не була необхідною. Складання відповіді на відзив, яка не була охоплена угодою від 12.05.2020 року, є правом, а не обов`язком сторони.

За таких обставин, за змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, які позивач понесла за складання позовної заяви у сумі 1500,00 грн.

Розподіл судового збору.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вважає доцільним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що в даному випадку становить 509,27 грн.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 у сумі 509,27 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 4, 12, 13,139, 141, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати житловий будинок «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., без урахування самочинної прибудови «А'», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими побудовами: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», гараж «Г'», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «Е'», спорудження 1-3,І, - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими побудовами: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», гараж «Г'», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «Е'», спорудження 1-3,І, залишивши іншу 1/2 частину житлового будинку «А» житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 62,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими побудовами: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Г», гараж «Г'», сарай «Д», теплиця «Е», сарай «Е'», спорудження 1-3,І, у власності ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Нікополі Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 50 (п`ятдесят) відсотків сплаченого нею судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 29.05.2020 року на рахунок UA0004029 , МФО - 899998 , код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38033121, в розмірі 509,27 грн. (п`ятсот дев`ять грн. 27 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 509 (п`ятсот дев`ять) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28.08.2020 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: А. Г. Багрова