Справа № 442/7835/19 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/207/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказана сума аліментів на даний час не відповідає встановленому законом мінімуму при стягненні аліментів на дитину відповідного віку, не покриває витрат, пов`язаних з гармонійним розвитком і вихованням дітей. Крім того донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря у зв`язку із захворюванням на бронхіальну астму, що вимагає додаткових витрат на лікування дитини. Стверджує, що відповідач жодним чином не допомагає у вихованні дітей, не цікавиться їхнім розвитком та побутовими проблемами, у нього немає на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб. Зазначає, що відповідач має нерегулярний дохід, який отримує працюючи автослюсарем по ремонту автомобілів, розмір якого становить в місяць не менше 20 000 грн. З наведених підстав, просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року по цивільній справі № 442/7700/16-ц, на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти стягувати з моменту набрання чинності даним рішенням і до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист № 442/7700/16-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі рішення суду від 20 грудня 2016 року, після його виконання повернути в суд.

Стягнуто з ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. - судових витрат в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що позивач не надає жодних доказів його нерегулярного доходу у розмірі 20000 грн., оскільки такий становить 5000 грн. на місяць, крім того перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради, де знаходиться його трудова книжка, тому що він є непрацюючою працездатною особою, яка здійснює догляд за інвалідом I групи, який є його вуйком. Зазначає, що позивачем не надано доказів погіршення її матеріального становища або покращення його матеріального становища, що може бути підставою для зміни розміру аліментів. Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів. З наведених підстав просить рішення суду змінити та збільшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі по 1100 гривень щомісячно на кожну дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є моральним і найважливішим правовим зобов`язанням батьків, яке виникає з моменту народження дітей і до досягнення ними повноліття, врахував матеріальне становище позивачки, на утриманні якої знаходяться неповнолітні діти, а також те, що цінова політика на одяг та продукти харчування в порівнянні з 2016 роком, коли було ухвалено рішення про призначення аліментів, неодноразово змінювалася, а тому для матеріального забезпечення, забезпечення повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку дітей, є підстави для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 червня 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають разом з позивачем.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позові вимоги про збільшення розміру аліментів позивачка обґрунтовувала значним збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, значному підвищенні цін на споживчі товари, речі повсякденного вжитку і послуги порівняно з 2016 роком, коли було призначено аліменти, крім того погіршенням здоров`я неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з захворюванням на бронхіальну астму, що вимагає додаткових витрат на лікування дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги та присуджуючи до стягнення кошти на утримання дитини в розмірі 1500.00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував потреби дітей, матеріальне становище відповідача, яке не змінилося, матеріальне становище позивачки, з якою проживають неповнолітні діти, стан здоров`я неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який погіршився, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину, та дійшов до вірного висновку про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення таких з відповідача в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, зважаючи на рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дитини, прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби неповнолітніх дітей сторін, колегія суддів вважає вірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів та стягнення таких з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що збільшення судом першої інстанції розміру аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови проживання дітей, їх гармонійний розвиток, і при цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, з яким не проживають, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що він офіційно не працює, не має стабільного доходу, оскільки доглядає за інвалідом I групи,не заслуговують на увагу, оскільки вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що передбачено в ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що збільшення розміру аліментів якнайкраще захищає інтереси дітей, їх матеріальне забезпечення та забезпечує їм належні умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, не заслуговують на увагу, і спростовуються змістом позовної заяви, у якій зазначено необхідність збільшення розміру аліментів, які стягуються на неповнолітніх дітей, з тих підстав, що погіршився стан здоров`я доньки, що потребує матеріальних затрат, а також подорожчання продуктів, одягу, взуття речей, іншого побутового вжитку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.