Справа № 602/887/17
Провадження № 2/602/4/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2020 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Майхрук Н. М.

з участю представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвоката Смакули Ю. П., відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів Служба у справах дітей Лановецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Лановецької міської ради (ОТГ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, правовстановлюючих документів на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

До суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів Служба у справах дітей Лановецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Лановецької міської ради (ОТГ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який належав її покійному чоловікові ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . З дозволу попередніх власників будинку в ньому був прописаний та проживає відповідач ОСОБА_1 , який в подальшому вселив в будинок членів своєї сім`ї. У відповідачів відсутнє право проживати та користуватися будинком, тобто вони проживають в ньому, не маючи для цього жодних правових підстав, оскільки не є членами її сім`ї та не отримували її дозволу на проживання. Крім того, відповідачем було змінено без її згоди вхідні двері разом із дверним замком, що позбавляє її можливості потрапляти до своєї власності. Також, вона письмово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити житловий будинок і знятися з місця реєстрації, однак дана вимога відповідачами була проігнорована. Відмова відповідачів добровільно виселитися та знятися з місця реєстрації створює їй перешкоди у продажі будинку, оскільки покупцям неможливо оглянути будинок і жодний з них не купить будинок, в якому прописана та фактично проживає ціла сім`я, а тому позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ..

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, правовстановлюючих документів на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що він з 1981 року зареєстрований та проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 41,7 кв.м., який належав його покійному дідові ОСОБА_6 .. ОСОБА_1 належить на праві власності інший житловий будинок загальною площею 118,20 кв.м., який побудований на тій самій земельній ділянці, що і житловий будинок його діда ОСОБА_6 .. Враховуючи те, що його дід ОСОБА_6 не розподілив земельну ділянку по фактичному користуванні та не отримав нову поштову адресу на будівництво нового житлового будинку, виконавчий комітет Лановецької селищної ради після його смерті безпідставно визнав за ним право власності на новий житловий будинок в АДРЕСА_1 без припинення права власності на житловий будинок 1955 року забудови, який уже знаходився на даній земельній ділянці. Відповідно незаконно було здійснено безоплатну приватизацію земельної ділянки. Крім того, він з моменту свого народження, а саме з листопада 1981 року і по сьогоднішній день постійно проживає та відкрито, безперервно володіє спірним будинковолодінням, то відповідно набув право власності за набувальною давністю. Враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також визнати незаконними та скасувати правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок та земельну ділянку на якій він знаходиться.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвокат Смакула Ю. П. позовні вимоги за первісним позовом підтримав і просив суд їх задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав і просив суд в їх задоволенні відмовити, пояснивши при цьому, що відповідач ОСОБА_1 постійно не проживав в спірному будинковолодінні. Крім того, будинковолодінням він користувався з відома та дозволу власників, а отже не може набувати на нього право власності за набувальною давністю. Позивачем та її покійним чоловіком було одержано право власності на будинок та земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правовстановлюючі документи не можуть бути визнані незаконними.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак будучи присутньою на попередніх судових засіданнях первісний позов підтримала і просила суд його задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала і просила суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав і просив суд в їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в зустрічній позовній заяві.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала і просила суд в їх задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Лановецької районної державної адміністрації та органу опіки та піклування виконавчого комітету Лановецької міської ради (ОТГ) в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд встановив наступні обставини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , загальною площею 118,2 кв.м. та земельних ділянок за вищевказаною адресою: для ведення особистого селянського господарства площею 0,04 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.08.2016 року №65123245, №65123500 та №65123376 (т.1, а.с.4-6).

Житловий будинок по АДРЕСА_2 належав ОСОБА_6 на підставі рішення №50 Ланівецької селищної ради від 08 липня 1964 року (т.1, а.с.47).

В подальшому рішенням Лановецької селищної ради №192 від 15 червня 2001 року визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (цегляний) (т.1, а.с.50).

Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.06.2004 року ОСОБА_6 належав на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 118,20 кв.м., житловою площею 84,4 кв.м. (т.2, а.с.77).

Після смерті ОСОБА_6 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , житловою площею 84,40 кв.м., перейшло до його дружини ОСОБА_7 , що стверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2004 року та Витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно від 25.06.2004 року №3970167 (т.1, а.с.62, 63).

Згідно договору дарування від 02.07.2004 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар належний ОСОБА_7 житловий будинок по АДРЕСА_1 , житловою площею 84,40 кв.м. (т.1, а.с.а.с.64, 65).

Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.07.2004 року №4068983 (т.1, а.с.67).

В подальшому рішенням Лановецької міської ради від 23.02.2012 року №27 оформлено право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (т.1, а.с.66).

Даний факт також підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав від 08.05.2012 року №34061004 (т.1, а.с.68).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2012 року житловий будинок з надвірними господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , на який було оформлено право власності за ОСОБА_5 рішенням Лановецької міської ради від 23.02.2012 року №27, складається з житлового будинку, загальною площею 118,20 кв.м., літньої кухні, загальною площею 55,50 кв.м., гаража (т.1, а.с.84).

Після смерті ОСОБА_5 право власності на житловий будинок та земельні ділянки по АДРЕСА_1 перейшло в порядку спадкування до його дружини ОСОБА_1 ..

Згідно повідомлення Лановецької міської ради від 15 вересня 2017 року №115/03-14 та Акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 07.09.2017 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_1 і разом з ним проживає його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1, а.с.7).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_1 в даному будинковолодінні також підтверджується копією витягу з будинкової книги (т.1, а.с.8).

Як слідує з пояснень, наданих в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 , вона та її діти проживають разом з її чоловіком ОСОБА_1 в спірному будинковолодінні, а зареєстровані за іншою адресою.

Позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідача ОСОБА_1 з заява про звільнення в строк до 20 жовтня 2016 року займаного будинку, оскільки він потрібний для потреб її сім`ї (т.1, а.с.9).

Згідно Висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради Тернопільської області від 30 квітня 2020 року визнано недоцільним виселення та зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2009 року народження, оскільки не здобуто інформації про наявність в них іншого житла (т.2, а.с.100).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

У силу частини першої статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Також, у частині 3 статті 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці зобов`язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Тобто, положення статей 98, 116 ЖК України передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним.

Тривалий строк користування відповідачів спірним будинком, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого вони не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.

Право відповідачів, які не є власниками спірного будинку, на користування ним були похідними від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідачів.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки позивач є новим власником будинку, яка не давала згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають у будинку зі згоди колишніх власників, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню шляхом виселення відповідачів з житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги Висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради Тернопільської області від 30 квітня 2020 року, яким визнано недоцільним виселення неповнолітніх дітей, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні діти та їх мама зареєстровані за іншою адресою, а отже мають житло.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з наступного.

Особа, що добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом 10 років, набуває право власності (ч.1 ст.344 ЦК України).

Володіння є: добросовісним - особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність підстав для набуття права власності; відкритим - особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; безперервним - не переривалось протягом строку набувальної давності.

Разом з тим, добросовісність свідчить, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що володіє чужим майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, він невідомий або відмовився від права власності, а також майно, придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Оскільки позивач за життя первісних власників набув право користування будинком з їх відома, а також те, що факт користування майном не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю, відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, як вбачається з показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 даних ними в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 постійно не проживав за місцем реєстрації і тому не володів майном на протязі 10 років, що також є підставою для відмови в позові.

Посилання позивача за зустрічним позовом на порушення Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, як на підставу для визнання незаконними правовстановлюючих документів на домоволодіння та земельні ділянки суд не приймає до уваги, оскільки вказана Інструкція втратила свою чинність 19 січня 1996 року, а право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 118,20 кв.м., житловою площею 84,4 кв.м., визнано за ОСОБА_6 рішенням Лановецької селищної ради №192 від 15 червня 2001 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 не набув права власності на житловий будинок за набувальною давністю, відсутні підстави для визнання незаконними правовстановлюючих документів на будинок та земельні ділянки, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 344, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 98, 116, 150, 156 ЖК УРСР, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 ), які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів Служба у справах дітей Лановецької районної державної адміністрації (місце розташування: м.Ланівці, вул.Незалежності, 19 Тернопільської області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Лановецької міської ради (ОТГ) (місце розташування: м.Ланівці, вул.Незалежності, 34) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) по 640 гривень 00 копійок з кожного сплаченого судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про скасування рішень органу місцевого самоврядування, правовстановлюючих документів на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Повне судове рішення буде складене 28 серпня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Радосюк