КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 362/234/14-ц

провадження № 22-ц/824/2076/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Волощук І.Г. АТ «КБ Експобанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ «Експобанк», банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і забезпечення №10/2007 USD від 24 грудня 2007 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 24 грудня 2007 року укладено договір поруки.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 27 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 367 556,28 грн.

ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 14 824,95 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року (а саме 7,993 грн) дорівнює 118 495,83 грн;

прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 84,98 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року (а саме 7,993 грн) дорівнює 679,25 грн;

пеню за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості 29 237,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року (а саме 7,993 грн) дорівнює 233 694,25 грн;

пеню за несвоєчасну сплату прострочених процентів з 15 грудня 2008 року до 27 листопада 2013 року 1 837,48 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року (7,993 грн) дорівнює 14 686,95 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Експобанк» відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Волощук І.Г. відхилено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до апеляційного розгляду на 21 січня 2020 року.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою позивач зазначав, що оскаржуване рішення ухвалено в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції при відмові в позові не зазначив жодної законної підстави та жодного доказу, на підставі яких відмовив у задоволені позовних вимог. А при винесенні оскаржуваного рішення місцевий суд виходив виключно із недоведених пояснень відповідача.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання представник позивача в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Волощук І.Г. АТ «КБ Експобанк» та відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомленні про причини неявки суд не повідомляли.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів розмір заборгованості, а відтак, свого права на вимогу про відшкодування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і забезпечення №10/2007 USD, за яким банк надав позичальнику 24 грудня 2007 року кредит у сумі 20 000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності, що підтверджується заявою на видачу готівки № 25 від 24 грудня 2007 року.

У договорі кредиту і забезпечення №10/2007 USD від 24 грудня 2007 року сторони обумовили:

позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних від суми кредиту, який, згідно із пунктами 1.5, 2.2 надається для придбання автомобіля Dacia Logan, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, згідно з пунктом 1.3. повертається у строки, що визначені графіком, але не пізніше 23 грудня 2014 року (пункт 1.2, 1.3);

предмет застави - автомобіль Dacia Logan, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є власністю позичальника і за цим договором передається банку у заставу належним чином. У разі невиконання договору кредиту банк має право одержати задоволення своїх вимог із вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами (пункти 2.3.1, 2.4);

розрахунковим періодом для сплати процентів є період з першого по останнє число місяця, що передує місяцю сплати процентів. Позичальник щомісяця до 15 числа кожного місяця, сплачує проценти за користування кредитом на рахунок банку (пункт 3.5);

позичальник повертає кредит банку шляхом внесення готівки через касу банку/переказу коштів на позичковий рахунок із спливом строку, що встановлений пунктом 1.3 цього договору та графіком повернення кредиту (пункт 3.7).

Графіком прогнозних погашень по кредиту (ануїтетна схема погашень) встановлено строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 15 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості та процентів за користування кредитом.

24 грудня 2007 року між банком з ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником договору кредиту.

Згідно із розрахунком простроченої заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед банком за договором кредиту і забезпечення №10/2007 USD від 24 грудня 2007 року станом 27 листопада 2013 року розмір загальної заборгованості позичальника становить 367 556,28 грн, що складається з:

простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14 824,95 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року дорівнює 118 495,83 грн;

простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 84,98 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року дорівнює 679,25 грн;

пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості 29 237,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року дорівнює 233 694,25 грн;

пені за несвоєчасну сплату прострочених процентів з 15 грудня 2008 року до 27 листопада 2013 року 1 837,48 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на 27 листопада 2013 року дорівнює 14 686,95 грн.

Дату початку прострочення заборгованості за кредитом зазначено 15 травня 2009 року, дату початку прострочення заборгованості за процентами - 15 грудня 2008 року.

18 січня 2013 року ОСОБА_1 подав голові правління АТ «КБ «Експобанк» заяву, відповідно до якої у травні 2011 року ним передано автомобіль, що є предметом застави, банку, що також підтверджується актом прийому-передачі автомобіля від 11 травня 2011 року та довіреністю від 11 травня 2011 року, укладеною ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 для розпорядження з правом експлуатування автомобілем Dacia Logan, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 за 18 серпня 2011 рік та виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 за 18 серпня 2011 рік, за якими 15 серпня 2011 року перераховано кошти на погашення простроченої заборгованості та погашення прострочених процентів по кредиту ОСОБА_1 , залишок простроченої заборгованості по закінченню періоду становить 2 847,01 доларів США, що в еквіваленті складає 22 693,52 грн; залишок прострочених процентів - 1 635,94 доларів США, в еквіваленті - 13 040 грн.

Відповідно до листа ПАТ «КБ «Експобанк» №01-03/1900 від 08 серпня 2011 року, повідомлень-вимоги №1401/2095 від 22 травня 2013 року, №1401/2316 від 05 червня 2013 року, боржник та поручитель повідомлені про наявність у них заборгованості за договором, розмір прострочення якої за кредитом становить 14 824,95 доларів США, за процентами - 84,98 доларів США.

Тлумачення статті 526 ЦК України дає підстави вважати, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пунктах 92, 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у договорі кредиту і забезпечення №10/2007 USD від 24 грудня 2007 року сторони обумовили строк кредитування - не пізніше 23 грудня 2014 року (пункт 1.3). У пункті 3.7 договору кредиту і забезпечення №10/2007 USD від 24 грудня 2007 року сторони домовилися, що позичальник повертає кредит банку шляхом внесення готівки через касу банку/переказу коштів на позичковий рахунок із спливом строку, що встановлений пунктом 1.3 цього договору та графіком повернення кредиту. Позичальник зобов`язаний за вимогою банку повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення цього строку при виникненні будь-якої із подій, передбачених абзацом 2 пункту 3.7.

Повідомленням від 08 серпня 2011 року №01-03/1900 банк повідомив ОСОБА_1 , що станом на 08 серпня 2011 року ним порушено графік повернення кредиту і порушено строки сплати процентів за договором і заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 08 серпня 2011 року складає:

залишок за кредитом - 12 220,53 доларів США;

прострочена заборгованість за частиною кредиту - 5 715,36 доларів США;

прострочена заборгованість за відсотками за кредитом - 1 761,66 доларів США;

поточна заборгованість за відсотками становить - 127,40 доларів США;

заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту - 50 907,75 грн.

У повідомленні зазначено, що згідно з абзацом 2 пункту 3.7. договору банк вимагає повернення кредиту, сплати належних процентів та інших платежів до закінчення договору, а саме у строк до 18 серпня 2011 року у зв`язку із порушенням строків сплати процентів.

Крім того, 18 січня 2013 року ОСОБА_1 подав голові правління АТ «КБ «Експобанк» заяву, згідно із якою у травні 2011 року ОСОБА_1 передано автомобіль, який є предметом застави, банку, що підтверджується актом прийому-передачі автомобіля від 11 травня 2011 року та довіреністю від 11 травня 2011 року, укладеною ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 для розпорядження з правом експлуатування автомобілем Dacia Logan, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Поясненнями від 30 жовтня 2014 року ПАТ «КБ «Експобанк» повідомляє, що згідно із пунктом 5.5.3 договору кредиту 15 серпня 2011 року автомобіль було реалізовано у позасудовий спосіб і кошти від реалізації у сумі 37 837,38 грн були переведені у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом та на погашення прострочених процентів, на підтвердження чого банк надає виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 за 18 серпня 2011 року.

У абзаці 1 частини 1 статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню.

У матеріалах справи наявні: розрахунок простроченої заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед АТ «КБ «Експобанк» за договором кредиту №110/2007USD від 24 грудня 2007 року станом на 27 листопада 2013 року, виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 за 18 серпня 2011 року, виписка по особовому рахунку № НОМЕР_4 за період з 31 березня 2011 року по 18 жовтня 2015 року.

При відмові у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 суд зазначив, що солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку з урахуванням зауважень Верховного Суду, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до наявної у справі вимоги банку від 08 серпня 2011 року банком заявлено вимогу про повернення кредиту, сплати належних процентів та інших платежів до закінчення договору, а саме у строк до 18 серпня 2011 року у зв`язку із порушенням строків сплати процентів.

Отже, строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 18 серпня 2011 року щодо повернення як тіла кредиту так і нарахованих процентів. Тому апеляційний суд вважає встановленою суму боргу, яка визначена у відповідній вимозі банку та не спростована боржником і складає 19824,95 доларів США а саме: 12220,53 долара США залишку по кредиту; 5715,36 доларів США простроченої заборгованості по кредиту; 1761,66 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам за кредит та 127,40 доларів США простроченої заборгованості по відсотках.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, тому після 18 серпня 2011 року підстави нараховувати проценти відсутні. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак відповідні вимоги позивачем заявлені не були, тому у суду відсутні підстави для нарахування відповідних сум.

Судом також встановлено, що 15 серпня 2011 року позивачем був реалізований предмет застави, сума від реалізації якого, а саме 37837,38 грн, підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до наданої банком до матеріалів справи виписки по рахунку 18 серпня 2011 року (дата проводки) відповідні кошти були зараховані у сумі 3110, 94 доларів США, що склало у еквіваленті 24797,30 грн у погашення простроченої заборгованості по кредиту та 1635,94 долари США, що склало у еквіваленті 13040,08 грн - у погашення прострочених процентів.

Отже, станом на 18 серпня 2011 року загальна сума боргу за розрахунком апеляційного суду склала 15078,07 доларів США.

Разом з тим позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у межах заявлених вимог, а саме на загальну суму 14909,93 долара США (заявлені позивачем до стягнення 14824,95 доларів США заборгованості за кредитом та 84,98 доларів США за нарахованими процентами).

Статтею 524 ЦК Українивизначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК Українивстановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦКУкраїни, а також частини першої статті 1049 ЦК Україниналежним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2010 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Тому апеляційний суд вирішуючи спір щодо встановлення розміру заборгованості зазначає у судовому рішенні висновок про стягнення з відповідача на користь позивача боргу з визначенням у валюті кредиту, яким відповідно до умов кредитного договору є долари США, а саме 14909,93 доларів США.

Позивач також у позові вимагав стягнення з відповідачів пені у розмірі 233694,25 грн за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості та у розмірі 14686,95 грн за несвоєчасну сплату прострочених процентів з 15 грудня 2008 року по 27 листопада 2013 року. Підстава для нарахування пені у розмірі 0,2 відсотків від суми боргу за кожний день прострочення передбачена умовами пункту 5.2 договору кредиту №119/2007 USD від 24 грудня 2007 року за несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів.

Із матеріалів справи також вбачається, що у суді першої інстанції до винесення рішення по суті представником позивача ОСОБА_5 було заявлено про застосування спеціального строку позовної давності в 1 рік.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4).

Оскільки строк виконання на підставі вимоги від 08 серпня 2011 року настав 18 серпня 2011 року, а з позовом до суду позивач звернувся згідно із указаної на конверті дати 30 грудня 2013 року, загальний строк позовної давності не пропущений, однак підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності щодо стягнення пені.

З урахуванням строку позовної давності щодо пені її розмір складає 10884,25 доларів США за період 12 місяців до дати звернення до суду, а саме з 30 грудня 2012 року по 30 грудня 2013 року.

Висновок щодо можливості стягнення неустойки в іноземній валюті, викладений у постанові Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17, стосувався укладеного між банком і позичальником кредитного договору та обґрунтований законодавчо встановленим правом банку здійснювати операції з валютними цінностями на підставі відповідної ліцензії НБУ та відповідними умовами кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у справі №761/26293/16-ц від 20 березня 2019 року не знайшла підстав для відступлення від висновку, викладеного у вказаній вище постанові Верховного Суду України.

Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому є самостійними підставами для зменшення розміру пені відповідно до положень указаної статті перевищення нарахованої пені стосовно суми основної заборгованості, та інші обставини, які мають істотне значення, зокрема фінансово-матеріальне становище відповідачів, про що було зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №303/2408/16-ц від 16 жовтня 2019 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасним погашенням заборгованості з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договірних зобов`язань за період з 30 грудня 2012 року по 30 грудня 2013 року в розмірі 10884,25 доларів США (з розрахунку 0,2% від розміру боргу у сумі 14909,93 доларів США за 365 днів прострочення).

Із поданої позичальником на ім`я голови правління АТ КБ "Експобанк" ОСОБА_6 заяви від 18 січня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 тяжко захворів і став інвалідом ІІ групи, втратив роботу, має на утриманні трьох дітей та не має іншого доходу. Освідомивши неможливість подальшого виконання договірних зобов`язань у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, позичальник передав кредитору автомобіль у рахунок погашення заборгованості.

Відповідні обставини позивачем не спростовані і на думку колегії апеляційного суду є такими, що мають істотне значення для прийняття судом рішення для зменшення розміру неустойки.

Отже, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі, що фактично становить дві третини суми зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає можливим зменшити розмір пені до 3 тис. доларів США, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Отже, остаточна сума боргу, яка підлягає стягненню з боржника на користь банку складає 14909,93 доларів США суми основного боргу та 3000 доларів США пені.

Вирішуючи спір щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав, що такі підстави для солідарної відповідальності відсутні, оскільки ОСОБА_2 є майновим поручителем.

Такий висновок є помилковим, оскільки не відповідає матеріалам справи і нормам закону.

Відповідно до змісту статті 583 ЦК України майновим поручителем є заставодавець, який може бути боржник, або третя особа.

У цьому спорі майновим поручителем і позичальником згідно із умовами договору кредиту і забезпечення є ОСОБА_1 . Звертаючись з позовом про стягнення суми боргу із відповідачки ОСОБА_2 банк обґрунтовував підстави для таких вимог наявністю укладеного між банком та відповідачкою договору поруки, який не є майновим.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 1 статті 554 ЦК України, згідно з якими у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В даному випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителя, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителя відповідно до договору поруки збігається із обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Вирішуючи спір щодо наявності підстав для стягнення заборгованості із поручителя суд повинен перевірити чинність поруки.

Так, у пункті 4.2. сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Крім того, у пункті 3.5 договору поруки від 24 грудня 2007 року сторони обумовили, що строк позовної давності за цим договором складає 5 років.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції чинній на момент виникнення спору) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Установлено, що ПАТ «КБ «Експобанк» направляло ОСОБА_2 як поручителю повідомлення-вимогу від 06 червня 2013 року №140/2316 про повернення банку в повному обсязі кредиту, нараховані за його користування проценти, пеню.

Таким чином, направленням указаної письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

У такому випадку підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та розгляду справи в судах порука ОСОБА_2 за вказаним договором припинилася відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, тому заявлені до неї позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного помилкове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене слід стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача понесені останнім документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання позву та за подання апеляційної скарги, всього на загальну суму 8 954, 34 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384, 439 ЦПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Волощук І.Г. АТ «КБ Експобанк» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Експобанк» (01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, 18/24, ) заборгованість за договором кредиту і забезпечення №110/2007 USD від 24 грудня 2007 року у розмірі 14909,93 доларів США заборгованості за кредитом, та 3000 доларів США пені.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Експобанк» ( 01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, 18/24, ) 8 954 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 34 копійки судового збору.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поруки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба