Номер провадження: 22-ц/813/3488/20
Номер справи місцевого суду: 509/6160/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Воронової Є.Р.,

представника ПАТ «МТБ Банк» - адвоката Гусельщикової М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2019 року, в частині забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрія Вікторовича про встановлення факту проживання однією сім`ю, визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав,

встановив:

19.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «МТБ Банк», Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В. про встановлення факту проживання однією сім`ю, визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Крім того, представник позивача подав заяву щодо забезпечення вказаного позову, шляхом накладення арешту на торгово-виставковий центр, загальною площею 2648 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ПАТ «МТБ Банк» до вирішення справи по суті та набрання чинності судовим рішенням винесеним за результатами розгляду справи.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, та призначено справу до розгляду.

Заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на торгово-виставковий центр, загальною площею 2648 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ПАТ «МТБ Банк» до вирішення справи по суті та набрання чинності судовим рішенням, винесеним за результатами розгляду справи.

В апеляційній скарзі ПАТ «МТБ Банк» ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2019 року, в частині забезпечення позову, та постановлення нової, якою заходи забезпечення позову скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 12.08.2020 року, на 15.00 год., у тому числі СТ «Право на відпочинок», оскільки зазначена юридична особа за своїм місцем реєстрації не знаходиться (а.с.149-162).

Разом з тим, від позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 11.08.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшли заяви про відкладення розгляду справи, з посиланням на Указ Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 та на постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVІD-19» та ст.ст. 43, 49, 240 ЦПК України (а.с. 165-168).

Однак, враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, доказів неможливості прийняти участь у справі від вищевказаних осіб до суду апеляційної інстанції не надійшло, а також те, що дана справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ПАТ «МТБ Банк» більше шести місяців (а.с.83), колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів, за участю з`явившегося представника ПАТ «МЬБ Банк» - адвоката Гусельщикової М.А.

При цьому колегія суддів враховує, що починаючи з 31 липня 2020 року Одеський апеляційний суд працює у повному режимі, що підтверджується Розпорядженням голови Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року № 7, згідно якого Розпорядження № 1 від 16 березня 2020 року, з наступними змінами, втратило силу (а.с.171).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що є очевидна наявність реальної можливості щодо відчуження торгово-виставкового центру відповідачем до вирішення даного спору по суті, а отже вказані вимоги про забезпечення позову підлягають задоволенню.

Однак, апеляційний суд вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Тобто при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Проте, суд при розгляді заяви про забезпечення позову не врахував вищевикладених обставин, а також послався лише на норми ЦПК, та дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно ПАТ «МТБ Банк», побачивши реальну очевидну можливість щодо відчуження такого майна.

Разом з тим, із заяви про забезпечення позову вбачається, що вона ґрунтується лише на тому, що зареєструвавши право власності на вказану нерухомість, Банк набув право розпорядження вказаним об`єктом нерухомості. Позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна ПАТ «МТБ Банк», а саме: торгово-виставкового центру, що істотно ускладнить чи унеможливить поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом якого він звернувся до суду у випадку задоволення позовних вимог та унеможливить виконання рішення суду при задоволенні позовних вимог.

Проте, за приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що як заява про забезпечення позову так і матеріали позовної заяви в цілому, не містять будь-яких доказів того, що вказане майно ПАТ «МТБ Банк» може бути передано у власність, володіння чи користування іншим особам або Банк має відповідні наміри.

Крім того, судом зазначено, що між сторонами існує спір, однак суд не пересвідчився та ніяким чином не зазначив чи насправді існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з`ясовано ефективності обраних способів захисту прав позивача та відповідність виду забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.04.2014 року було стягнуто з відповідачки ОСОБА_4 на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 338 975,16 доларів США та 76 333,58 грн.

Вказане рішення суду неодноразово переглядалось, однак щодо суми заборгованості стягнутої з ОСОБА_4 на користь Банку залишено в силі, в тому числі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.03.2016 року (а.с. 24-26) у справі № 2-2171/11, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що рішення суду в частині вимог до ОСОБА_2 не було скасовано.

До таких же висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 2-2170/11, провадження, № 61-20859св18 (а.с. 61-66).

В процесі виконання судових рішень та стягнення вказаної суми торгово-виставковий центр, загальною площею 2648 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ПАТ «МТБ Банк» було придбано шляхом заліку вимог стягувача в рахунок ціни майна, про що 28.09.2018 року приватним нотаріусом Мазаратій А.Б. видано свідоцтво про право власності на вказане майно.

Таким чином, право власності на вказаний торгово-виставковий центр було набуто ПАТ «МТБ Банк» в процесі стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 . Законність такого набуття встановлено в тому числі постановою Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №2-2170/11, провадження № 61-20859св18Ю про о вказано вище (а.с.61-66).

Судом також не надано оцінки тому факту, що у відповідачів за наданими позивачем судовими рішеннями наявна значна заборгованість перед Банком. Банк є належним набувачем спірного майна в процедурі виконання судового рішення, а спір щодо порядку реалізації майна в процедурі виконання рішення має вирішуватися шляхом подачі скарги на дії державного виконавця в процедурі виконання такого судового рішення, а не шляхом подачі окремого позову.

Разом з тим, слід зазначити, що отримуючи кредит 12.05.2008 року та передаючи в іпотеку майно ОСОБА_5 стверджувала, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується її підписами на кредитному договорі (а.с. 56-зворот), торгово-виставковий центр, що передається в іпотеку є особистою приватною власністю Іпотекодавця, в зареєстрованому шлюбі вона не перебуває, прав третіх осіб на торгово-виставковий центр, що передається в іпотеку не має (п. 5.1 іпотечного договору, а.с. 60).

На переконливу думку колегії суддів подання вказаного позову та заяви про його забезпечення є нічим іншим як перепоною у розпорядженні Банком його майном, а також несприйняттям необхідності здійснення розрахунків за кредитними зобов`язаннями, які тривають з 2008 року між ПАТ «МТЮ Банк» та дружиною позивача. При цьому сам позивач надає до суду копії судових рішень, які підтверджують зобов`язання ОСОБА_4 перед ПАТ «МТБ Банк» у значних сумах та ніяким чином не підтверджує їх виконання.

Більше того, як зазначає в подібних правовідносинах Верховний Суд у своїй постанові від 03 квітня 2019 року, справа № 726/831/15-ц, провадження № 61-45301св18, - поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Та обставина, що як пощивач ОСОБА_6 так і відповдач ОСОБА_2 в один день подали ло суду заяви про відкдання розгляду справи, які фактично ідентичні між собою, свідчить про те, що вказані особи діють сумісно, і їх метою є не що інше, як затягування розгляду справи та ненадання можливості власнику спірного майна - ПАТ «МТБ Банк» володіти, користуватися та розпоряджатися власністю, що передбачено ст.417 ЦК України.

Накладення арешту на майно Банку також не узгоджується зі ст. 321 ЦК України, де вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 41 Конституції України, наголошує на тому, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Таким чином, припущення позивача, щодо вжиття заходів забезпечення має бути обґрунтовано певними доказами та відповідати дійсності. Однак жодних доказів, які б підтверджували вищевказані факти суду не надані, в оскаржуваній ухвалі відповідно не відображені. Вказане свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

При цьому, накладення арешту на торгово-виставковий центр унеможливлює право ПАТ «МТБ Банк», як власника цього майна, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Банку спричиняються збитки завдані неможливістю використовувати свою власність за власним розсудом, отримувати відповідні доходи та покривати ними решту заборгованості за кредитами.

Крім того, порушуються права та інтереси Банку, як суб`єкта господарювання та фінансової установи. Неможливість відчуження майна через наявність арешту веде до додаткових витрат на утримання такого майна.

У своїй постанові Верховний Суд від 21.07.2018у справі № 752/6255/18, зазначив, що заходи забезпечення позову підлягають скасуванню у випадку, якщо суди не здійснили оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясували співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінили рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтували необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Всі вищевикладені обставини в своїй сукупності свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали суду в частині забезпечення позову і необхідності її скасування.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Згоди О.О.про забезпечення позову відмовити.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1921 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 листопада 2019 року, в частині забезпечення позову, скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Згоди Олексія Олександровичапро забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну гривню).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.08.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра