Справа № 459/363/18 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/1164/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів неповернутого депозиту по договору, відсотків та пені за прострочення повернення вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.07.2019 р. просив стягнути з відповідача 1506 дол. США неповернутого депозиту за договором № SAMDNWFD901 від 13.01.2017 р., 150 дол. США відсотків за період з 13.01.2017 р. по 13.01.2018 р., 214846,86 грн. пені за прострочення повернення вкладу 2000 дол. США з 19.01.2018 р. по 31. 01.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.01.2017 р. між сторонами був укладений договір № SAMDNWFD901, відповідно до якого ним було внесено на депозит 2000 дол. США. Вказав, що термін дії цього договору закінчився 14.01.2018 р., а згідно його п. 21 він мав право повернути вклад протягом п`яти календарних днів після дати закінчення строку вкладу, тобто з 14.01.2018 р. по 18.01.2018 р. Зазначив, що 17.01.2018 р. прийшов до відділення банку для отримання коштів за депозитом, однак у цьому йому було відмовлено. Після цього він у присутності двох свідків повідомив представника банку про свою відмову від продовження договору. Проте кошти йому не були повернуті, а дію договору продовжено на один рік. Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1058, ч. 1 ст. 1061, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що списання коштів проведено з порушенням умов депозитного договору та жодної кредитної заборгованості у АТ КБ «Приватбанк» станом на січень 2018 року у нього не було. Стверджує, що порушено його права як споживача банківської послуги, оскільки відповідач не повернув позивачу у визначені договором строки суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами договору не був зобов`язаний достроково повертати позивачу його вклад на його вимогу та крім цього позивач повернув собі вклад, що залишився після погашення заборгованості перед банком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлено, що за договором № SAMDNWFD901 від 13.01.2017 р. та квитанцією від 13.01.2017 р., позивач вніс банку кошти для розміщення на депозитному вкладі. (арк. спр. 10)

З роздруківки даних з сайту «Приват24» встановлено, що станом на 24.01.2018 р. дія цього договору була продовжена до 21.01.2019 р. (арк. спр. 55)

17.01.2018 р. позивач подав банку заяву про відмову від продовження депозитів та повернення вкладів, а також заяву про розірвання цього договору та виплату йому 2124,13 дол. США. Також позивач ознайомився з тим, що до закінчення терміну дії депозиту залишилося 11 міс. 30 днів. (арк. спр. 11)

Згідно з випискою за рахунком депозитного вкладу за період з 01.05.2018 р. по 13.07.2018 р., 19.06.2018 р. відповідач списав 1630,21 дол. США з рахунку вкладу позивача, а відповідно до платіжних доручень від 19.06.2018 р. ця сума коштів була конвертована в еквівалент 42630.00 грн. (арк. спр. 68 - зворот, 69 - зворот, 70 )

З виписки за період з 01.06.2018 р. по 13.07.2081 р. за карткою НОМЕР_1 та кредитною карткою НОМЕР_2 , 19.06.2018 р. встановлено, що вище вказані кошти були зараховані банком у зменшення суми простроченої заборгованості. (арк. спр. 70-зворот)

Згідно з квитанцією від 18.01.2019 р., позивач зняв з депозитного рахунку 494.00 дол. США, що еквівалентно 13484,60 грн. (арк. спр. 102)

Згідно з п. 6 договору сторони домовилися про те, що у випадку наявності у позивача простроченої заборгованості за кредитом, наданим відповідачем, останній мас право на свій розсуд після закінчення строку вкладу перерахувати вклад і нараховані проценти на поточний чи картковий рахунок позивача та у подальшому використовувати їх для погашення заборгованості; або розірвати цей договір. При цьому банк надсилає позивачу письмове (повідомлення із зазначенням дати розірвання договору. Вклад і нараховані проценти перераховуються на його поточний або картковий рахунок та в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Списання коштів оформлюється меморіальним ордером.

Також банк має право після закінчення договору перерахувати кошти з депозиту на вклад позивача «до запитання» (п. 14). Якщо банк не перерахував кошти з депозиту на вклад «до запитання», то вклад автоматично продовжується ще на один строк, який також може продовжуватись неодноразово (п. 16). За загальним правилом, передбаченим в п. 17 договору, продовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до договору.

У п. 23 договору сторони погодили, що дострокове повернення вкладу не передбачено і позивач, підписавши даний договір підтвердив, що ознайомлений з умовами продовження вкладу, та з тим, що дострокове повернення вкладе не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові гаку суму і а проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що 13.01.2017 р. між сторонами був укладений договір банківського вкладу, а позивачем - внесені кошти на депозитний рахунок банку. За умовами цього договору відбулася автоматична пролонгація вкладу на новий строк. Позивач був ознайомлений з умовами продовження вкладу та з тим, що дострокове повернення вкладу не передбачено.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність обов`язку відповідача за умовами договору достроково повертати позивачу вклад на його вимогу від 17.01.2018 р.

Крім цього, з огляду на умови договору та наявність кредитної заборгованості банк мав право списати з депозитного рахунку позивача без його розпорядження кошти у рахунок погашення такого боргу.

Позивач повернув собі вклад, що залишився після погашення заборгованості перед банком. Відтак, відповідач виплатив йому усю суму вкладу, що належала відповідно до умов договору.

За таких обставин наявні підстави вважати, що на момент звернення позивача до суду його права як вкладника на повернення суми вкладу банком не були порушені.

Відтак, суд дійшов обґрунтованих висновків, про те, що позовна вимога про стягнення суми депозиту є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалене згідно з вимогами чинного законодавства, належно обґрунтовано та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення - 14 серпня 2020 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Цяцяк Р.П.