ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/344/17
Провадження № 22-ц/4820/1334/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №677/344/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року (суддя Боголюбова Л.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 червня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе за договором зобов`язання відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість у розмірі 27879,08 грн, у тому числі: 1324,67 грн - заборгованість за кредитом; 21450,64 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3300 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1303,77 грн - штраф (процентна складова).

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 27879,08 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2020 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд не взяв до уваги, що в анкеті-заяві процентна ставка, підстави та розмір сплати неустойки не зазначені. Сплаті підлягає лише тіло кредиту за мінусом сплачених ним сум.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 2, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 25 червня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В подальшому кредитний ліміт збільшувався і ОСОБА_1 використовував кредитні кошти, які не повернув.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з того, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконав.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Із анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 25 червня 2013 року вбачається, що в ній процентна ставка, розмір комісії не зазначені, відсутні умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, пені та комісії, штрафу. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру та порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав довідку про умови кредитування, витяг з Умов і правил надання банківських послуг.

Надані Банком довідка про умови кредитування, витяг з Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 договору, оскільки не підписані ним.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та умови кредитування розумів відповідач і ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафу), комісії.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови кредитування, Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, комісії, пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг і довідка про умови кредитування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного вище, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитним коштами, пені та комісії, штрафу не було.

Відповідно, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в цій частині.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення кредиту.

Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується анкетою-заявою останнього від 25 червня 2013 року, розрахунком заборгованості.

Отримання кредитних коштів не заперечує сам відповідач.

Строк повернення кредиту сторонами не визначений.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі в добровільному порядку не повернуті Банку, відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відмови в позові в повному обсязі.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів, пені та комісії, штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (4,75%) стягненню з відповідача на користь Банку підлягає судовий збір за подання позовної заяви в сумі 76 грн. З позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2286 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України з Банку на користь відповідача необхідно стягнути різницю судового збору в сумі 2210 грн (2286 грн - 76 грн).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, штрафу відмовити.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю судового збору в сумі 2210 грн (дві тисячі двісті десять грн).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 01 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта