ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/89/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2020 р.суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , державний реєстратор П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумов Віталій Володимирович,

майбутні вимоги позивача - про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса,

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

24.12.2019 ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позовушляхом заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та накладення на неї арешту.

Заява обґрунтована тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» звернуло стягнення на вищевказану квартиру на підставі виконавчого напису нотаріуса, щодо якого існує чинне рішення суду про визнання його таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу квартири (на підставі якого права власності на квартиру перейшло до ОСОБА_3 ) та рішення про його реєстрацію мають бути визнані судом недійсними, а позивач має намір подати позов про повернення вищевказаної квартири у свою власність.

За результатами вивчення матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Згідно з положенням ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

За загальним правилом, встановленим ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом майбутнього позову є повернення квартири у власність позивача на підставі існування чинного рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, проте всі аргументи позивача зводяться до обґрунтування незаконності виконавчого напису нотаріуса при тому, що вказана обставина встановлена рішенням суду і не потребує доказування.

Водночас належних доводів, обґрунтувань і правових підстав майбутнього позову позивач не зазначає обмежившись лише формальним посиланням на положення ст. 3, 13, 203, 215 ЦК України, а відтак із заяви неможливо встановити, чи є прямий зв`язок між майбутніми вимогами та способами забезпечення позову, про які просить позивач.

Більше того, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 набув право власності на спірну квартиру не на підставі скасованого судом виконавчого напису нотаріуса, а відомості про обставини вибуття квартири із власності позивача у заяві не зазначені і докази на їх підтвердження не надані, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову на предмет їх розумності, адекватності та дотримання принципу збалансованості інтересів сторін.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, які зумовлюють необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: