Справа № 463/9415/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/114/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

05.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суд зі скаргою на рішення державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60261771 від 16.10.2019, постанову про арешт майна боржника ВП №60261882 від 16.10.2019 та постанову про арешт майна боржника ВП №60261771 від 16.10.2019.

Скаргу обґрунтовувала тим, що 15.05.2013 року Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду від 05.04.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72817,66 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення становить 582031,56 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати у справі. В ході примусового виконання вказаного рішення суду виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Разом з тим, незважаючи на переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання неодноразовим зверненням такого до виконання, враховуючи останню дату повернення виконавчого листа, виконавчий лист стягувачем було пред`явлено до виконання з пропуском річного строку з дня повернення виконавчого листа, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Тому, постанова державного виконавця від 16.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, на виконання умов договору, з ПАТ «Універсал Банк» було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 , яка була реалізована банком з прилюдних торгів, а тому заборгованість в сумі 582031,56 грн. яка зазначена у виконавчому листі, не може бути стягнута, так як не відповідає реальному розміру заборгованості на момент відкриття виконавчого провадження. Оскільки у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження, тому вважає, що скасуванню підлягає і постанова про арешт майна боржника.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05.04.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 72817,66 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення становить 582031,56 грн та судові витрати у справі. Враховуючи, що дане судове рішення набрало законної сили 18.04.2013 року, заява стягувача про примусове виконання подана 09.10.2019 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 16.10.2019 року, вважає, що така суперечить вимогам п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання. В ході примусового виконання вказаного рішення суду виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. На час відкриття первинного виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (Закон № 606-ХІУ). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону № 606-ХІУ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист повернутий у грудні 2016 року і пред`явлений 9 жовтня 2019 року, тобто поза межами річного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Розглядаючи скаргу на рішення державного виконавця, суд першої інстанції не врахував пункт 7 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1404-УІІІ, відповідно до якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Вважає, що до пред`явлення даного листа до виконання застосовується Закон № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 1999 року, який діяв на момент винесення рішення суду та видачі виконавчого листа, оскільки виконавчі дії здійснювались під час дії Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 1999 року. Суд першої інстанції не врахував, що поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа та вчинення виконавчих дій.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

У судове засідання, призначене на 31 серпня 2020 року особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 05.10.2016 року) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 05.10.2016 року) передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом одного року.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 05.10.2016 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Пунктами 5, 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Встановлено, що 16.10.2019 року державним виконавцем Личаківського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60261771 з примусового виконання виконавчого листа №2/463/887/13, виданого Личаківським районним судом м. Львова 15.05.2013 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72817,66 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення становить 582031,56 грн заборгованості за договором кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №2/463/887/13, виданий Личаківським районним судом м. Львова 15.05.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 72817,66 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення становить 582031,56 грн, пред`являвся до виконання неодноразово та повертався стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ст.47 або п.2 ст.37 в редакціях Закону України «Про виконавче провадження», чинних на час прийняття рішення державним виконавцем). Востаннє рішення про повернення виконавчого листа стягувачу прийнято державним виконавцем 20.12.2016 року.

Враховуючи вищенаведені норми права та встановлені судом обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що має наслідком в подальшому початок перебігу вказаного строку заново.

З огляду на те, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, яким встановлено трьохрічний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, строк пред`явлення виконавчого листа №2/463/887/13, виданого Личаківським районним судом м. Львова 15.05.2013 року у даній справі спливає 20.12.2019 року, оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачу 20.12.2016 року, тобто вже після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

Із заяви стягувача ПАТ «Універсал Банк» від 17.09.2019 року №234 про відкриття виконавчого провадження вбачається, що така зареєстрована в Личаківському ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області 08.10.2019 року, тобто в межах трирічного строку з дня попереднього повернення виконавчого документа.

Враховуючи, що виконавчий лист пред`явлено стягувачем до виконання в межах строків, визначених ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», підстави, передбачені п.1 ч.1 ст.26 Закону для відмови у відкритті виконавчого провадження на час його пред`явлення були відсутні, підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60261771 від 16.10.2019 року, постанови про арешт майна боржника ВП №60261882 від 16.10.2019 року та постанови ВП №60261771 від 16.10.2019 року відсутні.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин норм Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 1999 року щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання спростовуються прямою вказівкою пункту 5 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 05.10.2016 року), яким передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду апеляційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.