Справа № 442/2224/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1375/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м.Львів

Справа № 442/2224/18

Провадження № 22ц/811/1375/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 6 лютого 2020 року у складі судді Грицай М.М.,

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

1 квітня 2019 року ОСОБА_4 звернулася з цим позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 6 жовтня 2009 року по 1 травня 2017 року (після відмови в частині позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 1 травня по 1 грудня 2017 року) в розмірі 719 293,64 грн. та 211 991,24 євро. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 листопада 2007 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду з відповідача в її користь стягнуто аліменти на дитину в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 7 жовтня 2007 року. Стверджує, що з 2002 року відповідач офіційно перебуває за межами України (в Іспанії). У 2008 році через Міністерство юстиції відповідні документи передано на виконання в Королівство Іспанія згідно Конвенції про стягнення аліментів за кордоном. Зазначає, що 16 липня 2009 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, розмір аліментів збільшено до 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача. Рішення суду вступило в законну силу. Вказує, що боржник перебуває за межами України, тому у 2010 році вона (позивач) повторно через Міністерство юстиції передала документи на виконання у Королівство Іспанії. У лютому 2008 року, для переказу аліментів, нею ( ОСОБА_4 ) відкритий банківський рахунок по системі SWIFT. Реквізити рахунку були вручені особисто відповідачу ще у 2008 році. Вказує, що у серпні 2009 року від компетентних органів Іспанії надійшла відповідь, що у квітні 2009 року Державною адвокатурою Валенсії (Іспанія), відповідача повідомлено про необхідність сплачувати аліменти на сина згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 27 листопада 2007 року. Відповідач надіслав заяву на ім`я мера м.Дрогобича про відмову від сплати аліментів. Також у цій заяві він підтвердив, що знає про розгляд позову про збільшення розміру аліментів до 1/3 частини його доходів. Зазначає, що 18 січня 2013 року судом першої інстанції Монкада ( ОСОБА_5 ), визнане і допущене до виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 16 липня 2009 року про стягнення аліментів на сина та зобов`язано боржника здійснити оплату коштів, які він винен як аліменти. Рішення вступило в законну силу і не підлягало оскарженню. Стверджує, що відповідачу було відомо про це рішення, оскільки він намагався оскаржити його до суду вищої інстанції в Іспанії, але скарга була відхилена. У вересні 2013 року відповідач подав до Дрогобицького міськрайонного суду позов про зменшення розміру аліментів, а згодом - позов про оспорювання батьківства. У задоволенні цих вимог судом першої та апеляційної інстанції було відмовлено. Зазначає, що 15 грудня 2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС складено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 6 жовтня 2009 року по 1 грудня 2017 року, у якому враховано усі відомі доходи боржника, отримані ним в Іспанії. Згідно цього розрахунку заборгованість складає 8941,33 євро і 248,45 грн. Станом на 29 березня 2019 року заборгованість по аліментах відповідачем не погашена. Відповідно до листа від іспанського омбудсмена відповідач у 2017 році отримав дохід 13 064,00 євро, що підтверджує його платоспроможність і умисність дій по несплаті аліментів. Вважає, що пеня має нараховуватися на всю суму боргу та за усі дні несплати аліментів, починаючи від дня прострочення сплати і до повного погашення заборгованості або до ухвалення рішення.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 941,33 євро та 248,45 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили представники ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначають, щорозрахунок заборгованості по аліментах, на який посилається позивач, є неправомірним. Вказують, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду проведено у повній мірі оплату по аліментах на сина. Стверджують, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

17 липня 2020 року ОСОБА_4 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2007 року задоволено позов ОСОБА_4 та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 жовтня 2007 року, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням цього суду від 16 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 6 жовтня 2009 року, розмір аліментів, які стягувались рішенням від 27 листопада 2007 року змінено з ј частини всіх видів заробітку відповідача на 1/3 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості по аліментах від 15 грудня 2017 року вбачається, що такий складений старшим державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Ільницькою О.І. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-123/09, виданого 23 жовтня 2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 на сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 6 жовтня 2009 року до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_1 нарахована заборгованість зі сплати аліментів до вказаного виконавчого листа станом на 21 грудня 2017 року в сумі 8 941,33 євро та 248,45 грн.

Відповідачем не подано суду першої інстанції доказів того, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин. Є встановленим, що ОСОБА_1 було відомо про збільшення розміру аліментів та період їх стягнення.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Є встановленим, що позивач відмовилася від стягнення в її користь пені, нарахованої на суму несплачених аліментів, які підлягали стягненню у період з 1 травня по 1 грудня 2017 року, але не відмовлялась від самої заборгованості по аліментах за вказаний період.

З урахуванням встановленого, та зважаючи на те, що пеня в розмірі 719 293,64 грн. та 211 991,24 євро, яка нарахована позивачем на суму несплачених аліментів, що підлягали стягненню з 6 жовтня 2009 року до 1 травня 2017 року, за період прострочення їх сплати до 28 листопада 2019 року перевищує 100% розміру усієї заборгованості, то стягненню підлягає 8941,33 євро та 248,45 грн.- пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих з 6 жовтня 2009 року до 1 травня 2017 року, стягнення яких не проводилось, відповідно, до 28 листопада 2019 року.

Доводи позивача щодо стягнення у її користь пені у розмірі, більшому, ніж сума заборгованості по аліментах (без застосування обмеження, встановленого ч.1 ст.196 СК України), зважаючи на період їх нарахування та обов`язок сплатити до 1 травня 2017 року суд обґрунтовано визнав безпідставними.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача 8 941,33 Євро та 248,45 грн.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 лютого 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 6 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді