Справа № 309/803/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 309/803/20 на ухвалу судді Хустського районного суду Сідея Я.Я. від 7 квітня 2020 року, повний текст якої складено 7 квітня 2020 року, про повернення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області та державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара Михайла Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 , про скасування рішень та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила ухвалу судді Хустського районного суду від 07.04.2020, якою їй повернуто заяву про забезпечення вищеназваного позову, як постановлену з порушенням норм процесуального права.

Так, предметом спору є право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0306, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належить позивачці, проте, незаконно зареєстрована на праві власності за іншою особою.

В контексті питання про зустрічне забезпечення позову, через відсутність пропозиції про яке суддя повернув на підставі ст. 153 ч. 10 ЦПК України позивачці заяву про забезпечення позову, то позов має немайновий характер і його забезпечення шляхом арешту земельної ділянки не може завдати відповідачам збитків чи шкоди. Таке забезпечення лише унеможливить шахрайські дії із земельною ділянкою. Тому позивачка не мала пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ст. 154 ч. 3 ЦПК України, а розмір зустрічного забезпечення пов`язується з розміром можливих для відповідача збитків. Таких обставин в цій справі немає.

Отже, у судді були відсутні підстави для повернення заяви про забезпечення позову через відсутність пропозиції про зустрічне забезпечення.

Сторона просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Дубровської О.М., яка апеляцію підтримала, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, ОСОБА_1 пред`явила до Ізянської сільської ради Хустського району та державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М.В. позов про скасування рішень та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів визначила ОСОБА_2 (а.с. 3-7). Позивачка просила скасувати:

рішення 14-ї сесії 23-го скликання Ізянської сільської ради Хустського району від 23.03.2000 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 ;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51853013, від 01.04.2020 16:10:55 державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М.В., яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0306 за ОСОБА_3 ;

реєстраційний запис державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Горщара М.В. про право власності № 36150366 від 26.03.2020 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0306 за ОСОБА_3 .

Позов пред`явлено на захист права власності позивачки на землю та вмотивовано, зокрема тим, що ОСОБА_1 є належним власником спірної земельної ділянки, на яку їй 26.06.2003 Ізянською сільською радою Хустського району був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, а на підставі оспорених рішення сільської ради та дій державного реєстратора право власності на цю земельну ділянку незаконно набула ОСОБА_3 . Відповідне рішення щодо надання ОСОБА_3 земельної ділянки сільською радою не приймалося, є підробленим, заяву про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 не писала, процедура оформлення права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 була порушена, норми ЦК України щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку не можуть бути застосовані через відсутність необхідних для цього законних документів.

Заявою від 02.04.2020 позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяла адвокат Дубровська О.М., просила забезпечити позов - накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0306, розташовану по АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті (а.с. 1-2). Зазначала, що внаслідок незаконного позбавлення її права власності на земельну ділянку виник спір із відповідачами, вимога про арешт земельної ділянки співмірна з предметом позову, оскільки спадкоємець ОСОБА_2 оформляє право власності на земельну ділянку в поряду спадкування і потім може її відчужити, що у разі задоволення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення, а також спричинить виникнення нових судових спорів.

Ухвалою судді Хустського районного суду від 07.04.2020 заяву про забезпечення позову повернуто позивачці на підставі ст. 153 ч. 10 ЦПК України (а.с. 26).

Приймаючи таке процесуальне рішення суд першої інстанції виходив із того, що заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки в ній відсутня пропозиція щодо зустрічного забезпечення стосовно можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Погодитись із таким вирішенням процесуального питання не можна.

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п. 1, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, арештом майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вимоги до заяви про забезпечення позову встановлені статтею 151 ЦПК України, яка в пункті 6 частини 1 передбачає, що заява повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Поряд із цим, питання про зустрічне забезпечення, про пропозиції щодо такого зустрічного забезпечення повинно розглядатися і вирішуватися у взаємозв`язку з конкретними підставами для застосування цього процесуального інституту, а також з урахуванням характеру спору та предмета позову.

За приписами ст. 154 ЦПК України:

суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) (ч. 1);

зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (ч. 2);

суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 п. 1); або

суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 п. 2).

Сама по собі відсутність пропозиції позивача у заяві про забезпечення позову щодо зустрічного забезпечення не може слугувати підставою для відмови в прийнятті та вирішенні по суті заяви, якщо існують інші підстави для забезпечення позову. Зрештою, сторона може не мати своїх пропозицій щодо зустрічного забезпечення, в тому числі, через відсутність даних про ймовірність збитків для відповідача та їх розмір, на що, втім, слід указати в заяві.

Даних про обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України як підстави для обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення, в справі немає, тоді як лише за наявності таких підстав та доказів, що їх підтверджують, може йтися про обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення.

Поза тим, слід констатувати, що право вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічного забезпечення), належить суду, як управі вимагати такого зустрічного забезпечення і сам відповідач (відповідачі), розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи, заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ст. 154 ч.ч. 1, 5, 6 ЦПК України). Тобто, відповідач (відповідачі) за наявності для того підстав не позбавлений права ставити питання про зустрічне забезпечення, при цьому, таке забезпечення пов`язується з розміром збитків, що їх може зазнати відповідач (відповідачі) в разі забезпечення позову.

У наявних матеріалах немає даних про можливість заподіяння відповідачу (відповідачам) конкретних збитків застосуванням запропонованим позивачкою забезпеченням позову, рівно як немає й розрахунку таких збитків. Відповідні міркування суду в контексті відсутності пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення наразі не можна визнати належно обґрунтованими.

Таким чином, повернення заяви про забезпечення позову на підставі ст. 153 ч. 10 ЦПК України слід визнати передчасним та недостатньо обґрунтованим. Вирішуючи апеляційну скаргу в межах її предмета та доводів апеляційний суд не робить жодних висновків щодо обґрунтованості по суті заяви про забезпечення позову, можливості забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб, можливості застосування та характеру зустрічного забезпечення тощо. Ці питання можуть вирішуватися на подальших стадіях процесу з урахуванням характеру спору, предмета позову, суб`єктного складу та процесуального статусу учасників процесу, виконання ними процесуальних обов`язків та реалізації процесуальних прав і т.ін.

Відтак, сама лиш відсутність пропозиції позивача у заяві про забезпечення позову щодо зустрічного забезпечення або не зазначення в заяві про відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення за обставинами справи не є достатньою підставою для повернення заяви про забезпечення позову, тому відповідно до ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції скасувати, справу в частині питання про прийняття до розгляду заяви про забезпечення позову направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Хустського районного суду від 7 квітня 2020 року скасувати, справу в частині питання про прийняття до розгляду заяви про забезпечення позову направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 17 серпня 2020 року.

Судді