Справа № 343/131/17
Провадження № 22-ц/4808/87/20
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Долинського районного суду від 21 грудня 2018 року у складі судді Керніцького І.І., постановлену в м.Долина, у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.04.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №609pv6-08, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 45 500,0 доларів США з відсотковою ставкою 14.05% річних з терміном повернення до 14.04.2023 року.

Станом на 07.12.2016 року за кредитними зобов`язаннями утворилась заборговоність у розмірі 1 990 571,08 грн., які позивач просив стягнути з відповідачки.

26.11.2018 року ОСОБА_1 . подала клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку із розглядом Золотоніським районним судом Черкаської обл. цивільної справи за її позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення нікчемності правочину - кредитного договору №609pv6-08 від 14.04.2008 року.

Ухвалою Долинського районного суду від 21 грудня 2018 року провадження у справі позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит`на ухвалу суду подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі.

З посиланням на судову практику Верховного Суду, апелянт важає, що суд зупинив провадження у справі не проаналізувавши предмет спору у справах і не вказав обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання нікчемним кредитного договору виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити наявність обставин, якими банк обгрунтовував свої вимоги про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором.

Також апелянт зазначив, що у даній справі провадження відкрито 23.02.2017 року. На момент постановлення ухвали суду про зупинення провадження справа перебувала у суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження близько двох років, що є грубим порушенням процесуальних приписів ч.3 ст.189, ст.210 ЦПК України, а також порушує право позивача на розумні строки розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вище викладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи клопотання та зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України та виходив з того, що 16 листопада 2018 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області відкрито провадження у цивільній справі № 695/3833/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" про захист прав споживачів шляхом встановлення нікчемності правочину. Враховуючи те, що предметом спору, як в одному так і в іншому позові є правочин за яким надано кредитні ресурси, має преюдиційне значення для вирішення даної справи, оскільки може повністю чи частково виключити задоволення даного позову, суд постановив провадження у цій справі зупинити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з приписами ст.121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Такий же висновок застосування норм права висловлено в постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16 та в постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року (справа№ 646/5735/14-ц, провадження № 61-15979св18).

У справі, яка переглядається, предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.04.2008 року №609pv6-08, який укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 .

Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області цивільної справи № 695/3833/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Банк "Фінанси та кредит" про захист прав споживачів шляхом встановлення нікчемності правочину.

Проте, суд першої інстанції на порушення вимог пункту п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмет спору у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про встановлення нікчемності правочину з огляду на презумпцію дійсності правочину виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цієї справи наявність обставин, якими ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» обґрунтовував свої вимоги про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред`явлено позов саме з таких підстав, так і вправі самостійно встановити обставини, на які посилається відповідач, щодо нікчемності правочину.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розгляд справи у розумні строки.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, постановив оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, чим допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до положень ст.379 ЦПК України є безумовною підставою для її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволити.

Ухвалу Долинського районного суду від 21 грудня 2018 року скасувати, а справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.