КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/2362/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяна Володимирівна, в якому просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяною Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №2299.

Посилається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2000 року.

В кінці травня 2015 року позивач дізналась, що вона не є власником квартири так як квартира була продана за Договором купівлі-продажу від 29.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяною Володимирівною.

Покупцем за даним договором є ОСОБА_2 , а продавцем виступала донька позивача - ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. та зареєстрована в реєстрі за №672.

ОСОБА_1 зазначила, щовона вказану довіреність не видавала та не підписувала. Квартиру продавати не мала наміру. Вона з чоловіком користується квартирою, сплачує платежі за її утримання. Тому на думку позивача, правочин купівлі-продажу є недійсним, так як була відсутня її воля на відчуження квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 року, укладений між ОСОБА_1 від імені якої діяла ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяною Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №2299.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 грн 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити шляхом зміни мотивувальної частини без зміни резолютивної частини. Посилається на те, що рішення суду є невмотивованим, оскільки не здійснено юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів позивача і відповідача, наявних у справі доказів, зокрема, забезпечених судом позивачу шляхом витребування з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» належним чином завірених банківських документів щодо відкриття, використання і закриття 29 липня 2014 року поточного рахунку №2620.1.198498.001 на ім`я ОСОБА_1 , на який нібито 29.07.2014 року відповідач в операційній касі Банку вніс готівку в розмірі 830 000 грн, а ОСОБА_3 нібито 29.07.2014 року її отримала в повному обсязі, у рішенні не зазначено про допит позивача як свідка, про допит третьої особи як свідка. Зазначає, що висновок суду про те, що «За договором купівлі - продажу квартири від 29.07.2014 року, який укладений ОСОБА_1 від імені якої діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. 11.07.2014 року за реєстраційним номером 672 та ОСОБА_2 , продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 830 000 грн та представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру» є помилковим. Судом неповно з`ясовано обставини справи, зокрема позивач звертала увагу суду, що в постанові Дніпропетровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі №200/15072/16-ц викладено висновок про протиправність дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновича С.П., який не перевіряв осіб, які підписували довіреність; у довіреності відсутні реквізити паспорта довірителя, дата та рік її народження, а також відсутні відомості щодо другого з подружжя, вона видана особою у якої немає чоловіка. Судом встановлено, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, проте імперативна норма ч.2 ст.369 ЦК України щодо розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності передбачає, що згода другого з подружжя на видачу довіреності презюмується, але письмового оформлення не потребує. Оскільки у довіреності відсутні відомості про згоду другого з подружжя на розпорядження квартирою уповноваженою особою ОСОБА_3 , уповноважений представник ОСОБА_3 не мала необхідного обсягу повноважень на укладення спірного договору. Приватний нотаріус КМНО Щербак Т.В. зобов`язана була відмовити у вчиненні нотаріальної дії, оскільки уповноважений представник не мав необхідних повноважень для укладення спірного договору купівлі - продажу, тому, зокрема приватний нотаріус Щербак Т.В., яка посвідчила спірний договір порушила право власності позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що ОСОБА_2 у справі є формальним відповідачем, оскільки він є покупцем за договором, дійсність якого оскаржується. Проте, ОСОБА_2 не створював умов для укладення договору, немає жодного відношення до недійсної довіреності, він не мав доступу до правовстановлюючих документів на квартиру, не мав стосунків з позивачкою ОСОБА_1 та третьою особою, крім пов`язаних з укладенням спірного договору. Зазначає, що довіреність та правовстановлюючі документи були свідомо використані ОСОБА_3 , тому вона є належним відповідачем у справі, як особа діями якої створені підстави недійсності договору - використання недійсної довіреності, надання неправдивих відомостей нотаріусу під час посвідчення угоди. Суб`єктний склад відповідачів, визначений позивачем та розглянутий судом не відповідає змісту цивільно - правових відносин, що виникли між учасниками, а також ролі учасників у створенні підстав спору. Судом при розгляді справи помилково не застосовані норми ч.1 ст.33 ЦПК України у відповідній редакції та не застосовані наслідки відмови позивача ОСОБА_1 залучити ОСОБА_3 як відповідача у справі у вигляді відмови у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що клопотання представника відповідача про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача у справі розглядалось судом в судовому засіданні 18 квітня 2016 року, суд не знайшов підстав для його задоволення, оскільки вимога про визнання довіреності недійсною позивачем не заявлена. Згідно поданої позивачем як доказ та долученої до справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що спірна квартира 20 листопада 2014 року відповідачем була відчужена третім особам. Вимога про визнання спірного договору недійсним позивачем заявлена без застосування наслідків недійсності правочину, тому за змістом цивільно-правових відносин ОСОБА_2 , як сторона спірного правочину є належним відповідачем у справі. Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що відповідача ОСОБА_2 до дня укладення спірного договору 29.07.2014 року вона ніколи не бачила і ні про що з ним не домовлялась. 29 липня 2014 року в офісі приватного нотаріуса Щербак Т.В. були присутні сторонні особи. Недійсну довіреність в руках не тримала. Приватному нотаріусу Щербак Т.В. довіреність і інші документи не подавала. В 15-му відділенні банку ніколи не була, рахунок на ім`я позивача ОСОБА_1 29.07.2014 року не відкривала та не використовувала, кошти за квартиру не отримувала.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що твердження відповідача про те, що підставою позову є недійсність довіреності виданої на користь дочки позивача ОСОБА_3 , не відповідає дійсності, оскільки насправді підставою позову ОСОБА_1 є шахрайські дії групи осіб, спрямовані на порушення права позивача щодо належного їй на праві приватної власності майна шляхом психологічного впливу, шантажу і залякування дочки позивача ОСОБА_3 , а також шляхом створення штучних доказів умислу та волевиявлення на продаж належного позивачці майна. Під присягою ОСОБА_3 свідчила в суді, що вперше побачила відповідача 29 липня 2014 року в день підписання угоди біля МБТІ м. Києва, до того часу ніколи з відповідачем ОСОБА_2 не спілкувалася, ні про що не домовлялася. Відповідач ОСОБА_2 завів її до приміщення МБТІ м. Києва, де працівник, яка його чекала, вказала ОСОБА_3 де поставити свій підпис. Відповідач ОСОБА_2 надав працівнику МБТІ м. Києва щось схоже на квитанцію, а вона йому якийсь аркуш. Покази ОСОБА_3 відповідач не спростував. ОСОБА_3 свідчила, що у 15-му відділенні Банку вона ніколи не була, кошти за квартиру не отримувала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу позивача підтримали з підстав викладених у апеляційній скарзі, проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 заперечили посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники відповідача апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримали з підстав викладених у апеляційній скарзі, проти апеляційної скарги позивача заперечили.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що за договором купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 року, який укладений ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. 11.07.2014 року за реєстраційним номером 672 та ОСОБА_2 , продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 830 000,00 грн. та представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру.

Висновками експертів від 11.12.2015 року №75/тдд та від 24.12.2015 року №74/тдд, які складені в межах кримінального провадження №0005943 встановлено, що підписи в довіреності від 11.07.2014 року виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис в заяві від 14.07.2014 року на погодження продажу квартири виконаний не ОСОБА_5 (чоловіком позивача), а іншою особою.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2017 року, яке набрало законної сили визнано недійсною довіреність, посвідчену 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем Сергієм Петровичем, за реєстраційним номером 672.

Тобто, ОСОБА_3 не мала права підписувати правочин від імені ОСОБА_1 , яка не підписувала довіреність на право відчуження квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2000 року.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Калінович С.П. 11.07.2015 року посвідчив довіреність Савченко Г.І., якою вона уповноважила ОСОБА_3 розпорядитись квартирою АДРЕСА_1 .

Довіреність зареєстрована в реєстрі за №672.

14.07.2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Скосарєва В.В. посвідчила заяву ОСОБА_5 про його згоду на укладення дружиною - ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Заява зареєстрована в реєстрі за №626.

За договором купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 року, який укладений ОСОБА_1 ,від імені якої діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. 11.07.2014 року за реєстраційним номером 672 (далі - Продавець) та ОСОБА_2 (далі - Покупець), Продавець передав, а Покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 830 000,00 грн. та представник Продавця своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Тетяною Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №2299.

По факту незаконного заволодіння квартирою позивача розпочате кримінальне провадження №0005943.

Висновками експертів від 11.12.2015 року №75/тдд та від 24.12.2015 року №74/тдд, які складені в межах кримінального провадження №0005943 встановлено, що підписи в довіреності від 11.07.2014 року виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис в заяві від 14.07.2014 року виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.

В подальшому квартира була продана за договором купівлі-продажу квартири від 20.11.2014 року ОСОБА_6 , а потім за Договором купівлі-продажу квартири від 17.04.2015 року ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2017 року, яке набрало законної сили (справа №200/15072/16-ц) визнано недійсною довіреність, посвідчену 11.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем Сергієм Петровичем, за реєстраційним номером 672.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідноч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_3 не мала права підписувати правочин від імені ОСОБА_1 , яка не підписувала довіреність на право відчуження квартири, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що рішення суду першої інстанції є невмотивованим, оскільки не здійснено юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів позивача і відповідача, наявних у справі доказів, тому рішення суду належить змінити шляхом зміни його мотивувальної частини, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.4 ст.265 ЦПК України умотивувальній частині рішення зазначаються:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Як вбачається, суд мотивував оскаржуване рішення в межах заявлених позовних вимог, відповідно до закону та норм матеріального права.

Той факт, що суд виклав мотивувальну частину рішення саме у тому вигляді як вказано в рішенні суду, відповідає встановленим обставинам справи та наявним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 виходять за межі заявлених нею позовних вимог та фактично є перекручуванням встановлених судом дійсних обставин справи, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що судом першої інстанції помилково не залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3 . колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на законність ухваленого рішення суду та не спростовують встановлені обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 заперечувала в суді першої інстанції щодо заміни первісного відповідача ОСОБА_2 на відповідача ОСОБА_3 , або залучення її в якості співвідповідача.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не створював умов для укладення договору, не має жодного відношення до недійсності довіреності та фактично є ошуканою стороною та потерпілим, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даному випадку суд вирішував питання щодо недійсності договору купівлі - продажу квартири, а не встановлення вини осіб у вчиненні вказаного оспорюваного договору.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.