справа № 489/2888/15-ц провадження №2/489/1832/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У травні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 35819,11 грн.

У обґрунтування позову вказано, що 19.08.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс»), право вимоги від якого перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 12147,84 грн. на строк до 10.08.2011 зі сплатою 8,00 процентів річних та щомісячної комісії у розмірі 2,00 проценти.

Грошові зобов`язання станом на 10.03.2015 відповідач не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 35819,11 грн., яка складається із 11848,16 грн. заборгованості по кредиту, 4081,96 грн. по процентам, 16521,28 грн. комісії та 3367,71 грн. штрафу. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача та вирішити питання щодо судових витрат.

01.07.2015 у справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено повністю.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.05.2020 за заявою відповідача заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Про судовий розгляд учасники справи повідомлені шляхом направлення судової кореспонденції за адресами їх місцезнаходження та проживання, а також розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Правом на надання відзиву на позов відповідач не скористалася. У поданій до суду заяві від 19.05.2020 відповідач просила розгляд справи здійснити за її відсутності та застосувати до спірних відносин строк позовної давності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів судом встанволено, що 19.08.2008 між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12147,84 грн. зі сплатою 8 (восьми) процентів річних та щомісячної комісії за управлінням кредитом у розмірі 2 (двох) процентів, з кінцевою датою погашення кредиту - 10.08.2011 (розділ А «Індивідуальні умови надання фізичним особам кредитів»).

18.05.2012 між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з підпунктом 3.3 пункту 3 якого та витягом з Додатку № 1 до договору позивач набув права вимоги за кредитним договором від 19.08.2008 № 5, що є дійсним на дату відступлення, включаючи, але не обмежуючись цим, права вимоги до позичальника щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, комісій, а також права вимоги до позичальника щодо сплати штрафних санкцій.

Розрахунком заборгованості позивач підтвердив, що станом на 10.03.2015 грошові зобов`язання відповідач не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 35819,11 грн., яка складається із 11848,16 грн. заборгованості по кредиту, 4081,96 грн. процентам, 16521,28 грн. комісії та 3367,71 грн. штрафу.

Нарахування процентів, комісії та штрафу передбачено умовами розділу А «Індивідуальні умови надання фізичним особам кредитів» та пунктом 5.2 розділу 5 кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит в гривнях у сумі, зазначеній в розділі «А» договору. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах і в термін, передбачені цим договором. Кредит надається для придбання в продавця та страховика товару (ів), опис яких надано в розділі «А» договору.

Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є дата останнього платежу за кредитом, зазначена в розділі «А» договору.

Проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої кредитодавцем процентної ставки, зазначеної в розділі «А» договору (пункт 2.3 кредитного договору).

Комісія за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно, виходячи із щомісячної процентної ставки, встановленої кредитодавцем у розділі «А» договору (щомісячна комісія за управління кредитом), яка розраховується від початкової суми кредиту (пункт 2.5 кредитного договору).

Згідно пункту 6.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих на себе згідно умов цього договору

.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).

З розрахунку позивача вбачається, що відповідач погашення заборгованості по кредитному договору не здійснювала, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 11848,16 грн.

Згідно графіком платежів до кредитного договору погашення кредитних коштів відповідач мала здійснювати щомісяця, починаючи з 10.09.2008 і до 10.08.2011.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачем взятих зобов`язань вимога про стягнення заборговані по кредиту є правомірною.

Також суд погоджується із вимогою про стягнення процентів за користування кредитом, але лише в частині стягнення процентів, нарахованих до дня повернення кредиту - 10.08.2011.

Нарахування процентів після останнього дня повернення кредиту не відповідає наведеному законодавству, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти на підставі кредитного договору. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Між тим, позивач вимог про стягнення грошових коштів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не заявляв.

Правомірною також є вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3367,71 грн., нарахованого відповідно до умов кредитного договору.

Щодо стягнення комісії така вимога задоволенню не підлягає, оскільки за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц.

Отже, відповідно до статей 526, 611, 1048, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитом, нарахованих до останнього дня повернення кредиту, а також штрафу.

Із матеріалів справи вбачається, що у своїй заяві відповідач просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулися до суду з позовом 30.04.2015, що підтверджується відбитком штемпеля відділення поштового зв`язку.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість, що утворилася станом на 10.03.2015.

Таким чином, трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення кредиту та процентів сплинув 11.08.2014, а річний строк для стягнення неустойки 11.08.2012.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині доведеної заборгованості по кредиту, процентам та штрафу заявлені з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 5 від 19.08.2008 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Віконтія Хвойни,21;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 27.08.2020.

Суддя І.В.Коваленко