Справа № 442/8540/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1187/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Прикологти Т.І.,Савуляка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року ухваленого судом у складі судді Хомика П.П. у справі № 442/8540/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

16.12.2019 року позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 408,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Кредитного договору б/н від 13.12.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 11 201,77 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з сплатою відсотків та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 24.11.2019 року становить 30 408,04 та складається з 9 234,47 грн.-заборгованості за тілом кредиту, 8559,46 грн.-заборгованості по відсотках за користування кредитом ,12614,11 грн. пеня.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.12.2012 року в розмірі 9 234,47 грн. та 583,37 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»).

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині відмови у задоволенні вимог необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. У доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що договором не передбачена сплата процентів за користування кредитом, а тому ця позовна вимога є безпідставною, не відповідає обставинам справи. Стверджує, що 13.12.2012 року між сторонами була укладена Генеральна угода у п.2.1 якої передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.2 Угоди сторони визначили, що при порушенні умов Угоди щодо сплати заборгованості позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1602,29 грн. Пунктом 2.8 Угоди передбачено зобов`язання позичальника сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Посилаючись на правовий висновок , викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, судом не звернуто увагу на Генеральну угоду , яку відповідач підписала, та якою передбачено відсоткова ставка, порядок , умови та розмір сплати штрафу. Відтак, зазначена постанова в даному випадку не може бути застосована. Згідно з розрахунком , наданого позивачем , заборгованість по процентах за користування кредитом становить 3062,00 грн., а розмір штрафу 519,48 грн. За таких обставин в цій частині позов підлягав до задоволення.

Просить скасувати рішення в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про день і час слухання справи за відомою суду адресою. Представник позивача АТ КБ «ПриваБанк» просив справу слухати у відсутності представника.

Враховуючи те, що справа відповідно до частини 1,3 ст. 369 ЦПК відноситься до категорії тих, які можуть розглядатися судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, колегія суддів прийшла до висновку про можливість слухання справи у відсутності її учасників.

Згідно частини другої ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанку від 24.01.2011 року (а.с.6) між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір б/н відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 11 201,77 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 24.11.2019 року становить 30 408,04 грн. і складається із: 9 234,47 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 559,46 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12 614,11 грн. заборгованість за пенею.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків та штрафних санкцій, суд першої інстанції зазначив, що у заяві-анкеті від 24.01.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій немає.

Із висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дав правової оцінки Генеральній угоді від 13.12.2012 року, яку сторони по справі уклали з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 24.01.2011 року з метою реструктуризації заборгованості з приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт. (а.с.7). 13.12.2012 року відповідачу ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_1 термін дії якої до 06/16. В подальшому, 20.02.2016 видано кредитну картку № НОМЕР_2 термін дії до 02/20 та картку від 12. 05.2016 за номером НОМЕР_2 . (а.с.68).

Згідно п.2.1 Угоди Банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 11 201,77 грн. на строк 36 місяців шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач ОСОБА_1 надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 406,40 грн. для погашення заборгованості.

Пунктом 2.2 Угоди сторони визначили, що при порушенні умов Угоди щодо сплати заборгованості, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1 602,29 грн.

Згідно пункту 2.8 Угоди позичальник зобов`язаний сплати Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач ОСОБА_1 власноручно у Генеральній угоді взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору, визначені у самій Генеральній угоді відповідно до підписаної Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Враховуючи те, що підписана сторонами Генеральна угода містить умови про розмір процентів за користування кредитом ( п.2.1) та штрафу за порушення умов договору (п.2.2) колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає до задоволення.

Згідно Розрахунку, наданого банком, заборгованість за процентами за користування кредитом становить 3 062,00 грн.. Розмір штрафу, встановлений договором, має фіксований розмір, а саме 519,48 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції залишив поза увагою ст.49 Закону «Про банки і банківську діяльність» відповідно до якої надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Отже, кредитний договір є двохстороннім та оплатним. Основною умовою надання кредитних коштів є вимога до боржника про повернення кредитних коштів та отримання процентів за їх користування, що є істотною умовою кредитного договору.

Відповідно до ч.1 п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках за користування кредитом та штрафу.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 3 062,00грн. заборгованості за відсотками, 519,48грн. штрафу та 339,38 грн. судових витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк