провадження 6/201/41/2020
УХВАЛА

04 лютого 2020 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про припинення розшуку дитини ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Соборної районної в місті Дніпрі ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, відібрання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини і відшкодування моральної шкоди і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи орган опіки та піклування Соборної районної в місті Дніпрі ради, орган опіки та піклування Чечелівської районної в місті Дніпрі ради і орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. По справі постановлялися різні судові рішення.

ОСОБА_1 31 січня 2020 року до суду було подано заяву про припинення розшуку дитини ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.Рішенням суду від 21.06.2011р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за двома кредитними договорами з відповідачів солідарно стягнуті грошові кошти 520 972грн. 13коп., 59 947грн. 15коп., 38 004грн. 87коп., 568 721грн. 02коп., 63 707грн. 38коп. та 41 378грн. 77коп. Також рішенням суду розподілені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до пункту 4 Розділу 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (з подальшими змінами), за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи 201/17854/16-ц і заяви та оцінивши обставини справ, а також надані та добуті докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року первісний позов задоволено частково, а саме: визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, Україна, громадянина України, разом з матір`ю ОСОБА_6 ; відібрано малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 та передано дитину матері ОСОБА_6 . Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини; стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 1 500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення сином ОСОБА_2 повноліття, починаючи стягнення з 28 грудня 2016 року; допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць; стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі по 1 000 грн із кожного з відповідачів, а всього - 3 000 грн; Вирішено питання щодо розподілу судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено нове. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року залишено без змін.

Судом також встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду від 15 липня 2019 року оголошено розшук малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за останнім відомим місцем проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини та передання дитини матері, про стягнення аліментів на утримання дитини та щодо допуску до негайного виконання рішення суду в частині відібрання дитини та в частині стягнення аліментів за один місяць скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 про відібрання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передання дитини матері ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 залишено без змін. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком - ОСОБА_4 залишити без змін. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1 102 (одну тисячу сто дві) грн 40 коп. судового збору. Понесені ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Поновлено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року у незміненій частині.

Крім того слід звернути увагу, що ухвала судді Жовтневого районного суду від 15 липня 2019 року, якою було оголошено розшук малолітньої дитини ОСОБА_2 , оскаржена не була та у вставленому законом порядку набрала законної сили.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто цими судовими рішеннями на час його постановлення було встановлено та не потребує доказуванню, що були достатні та обґрунтовані підстави для оголошено розшук малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Слід також зазначити, що не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що рішення суду в частині відібрання дитини скасовано і задоволенні цих позовних вимог відмовлено, крім того у зв`язку з зазначеним закінчено виконавче провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому розшук малолітньої дитини ОСОБА_7 повинний бути припинений, оскільки з наданих доказів не вбачається, що на даний час місце знаходження малолітньої дитини встановлено, крім того слід зазначити, що згідно ухвалених по справі судових рішень, що у встановленому законом порядку набрали законної сили, а саме: рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 - задоволено.

Також слід звернути увагу, що заявник у своїй заяві просить суд припинити розшук малолітньої дитини, однак вище вказане не передбачено ні нормами ЦПК України ні нормами Закону України «Про виконавче провадження», тобто з урахуванням вище наведеного суд не наділений вище вказаними повноваженнями, однак статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, слід зазначити, що вище вказані заходи (оголошення розшуку малолітньої дитини) були вжиті саме з метою виконання рішення суду по справі, однак в заяві не було вказано та на підтвердження не надано відповідних доказів, що рішення в частині, що не було скасовано судом вищої інстанції, виконано добровільно чи в примусовому порядку чи інше, в зв`язку з чим не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджено, в зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для припинення розшуку малолітньої дитини.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 261, 353, 438 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про припинення розшуку дитини ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набрала законної сили 04 лютого 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А. Антонюк