Провадження № 22-ц/810/96/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи: позивач Акціонерне товариство «державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2019 року, ухваленого Сватівським районним судом Луганської області у складі судді Бабічевої Л.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,

встановив:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», яке перейменовано в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказало, що між позивачем та ОСОБА_1 (далі відповідач) був укладений договір про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року.

Відповідно до п.п.2.2.-2.5.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит у сумі 257100,00 грн, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за нарахування кредитом в розмірі 16,00 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 180 місяців терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 вересня 2028 року для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості за договором купівлі-продажу майнових прав.

Згідно п.п. 2.5.3, 2.5.4, 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти та проводити погашення кредиту щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, ануїтетними платежами в сумі 1436,31 грн.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 16.09.2013 року між Банком, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , та договір поруки № 2 між Банком, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

За договорами поруки поручителі поручаються перед кредитором боржника за виконання ними свого обов`язку .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, позивачем з метою погашення простроченої заборгованості на адресу реєстрації боржника та поручителів 24 квітня 2018 року були направлені вимоги про усунення порушень відповідно до кредитного договору, якими повідомлено про наявність у позичальника заборгованості за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання, а також попереджено їх про вжиття банком заходів для захисту порушених прав.

Станом на 13 листопада 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 980 від 16 вересня 2013 року у сумі 510 808,57 грн, яка складається з:

борг за кредитом в розмірі 244 136,15 грн.;

проценти за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 174 022,27 грн.;

інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 23 556,40 грн.;

інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 53 354,04 грн.;

три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03 листопада 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 4787,55 грн.;

три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 10952,16 грн.;

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року станом на 13 листопада 2018 року у сумі 510 808,57 грн, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року станом на 13 листопада 2018 року у сумі 510 808,57 грн та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 7 662,13 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2019 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року у сумі 510808,57 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 244 136,15 грн.; проценти за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 174 022,27 грн.; інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 23 556,40 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 53 354,04 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03 листопада 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 4787,55 грн.; три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 10952,16 грн.

Суд стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2554,04 грн з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд скасувати рішення Сватівського міського суду Луганської області від 16 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надані позивачем копії договорів про іпотечний кредит та поруки № 1 та № 2 є неналежними доказами, оскільки суду не надано їх оригіналів, які необхідні для встановлення умов отримання кредиту, строків позовної давності та згоди на її збільшення; наявна в матеріалах справи копія платіжки № 980 також є недостовірним доказом, оскільки лише вказує на факт здійснення оплати ТОВ «Нові технології» за окремим договором; нові докази, подані з порушенням строку і не є підставою заявлених вимог та не вносять змін до договору про іпотечний кредит та договорів поруки, а є самостійною підставою для звернення до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки; судом не застосовано норми щодо первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині підтвердження розміру отриманого кредиту; судом невірно застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України разом з висновками Верховного Суду, тоді, як до спірних правовідносин підлягає застосуванню попередня редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин; до поручителів пропущений преклюзивний шестимісячний строк звернення до суду, тому порука припинилася, оскільки вимога про дострокове повернення кредиту була направлена 24 квітня 2018 року, а з позовними вимогами банк звернувся до суду 05 грудня 2018 року; також скаржники зазначають, що судом не застосовано до спірних правовідносин позовну давність, оскільки про порушення своїх прав банк дізнався у червні 2014 року дата останнього платежу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, оскільки про місце та час судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року належним чином не виконує, а тому є підстави для солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у сумі 510808,57 грн, яка виникла станом 13 листопада 2018 року. Суд також дійшов висновку про те, що порука не припинилася, оскільки сторони досягли згоди щодо дії строку договору про іпотечний кредит та договорів поруки протягом тридцяти років. Строк позовної давності також позивачем не пропущений, оскільки умовами договору цей строк визначений тривалістю 30 років. Вказані записи про незгоду із збільшенням строку позовної давності містяться після відповідних розділів договорів, де вказані реквізити та підписи сторін. Отже, сторони підписали вказані договори про іпотечний кредит та договори поруки № , у п. 13.6 та 12.6 яких зазначено, що договір прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами. Копії примірників договорів, наданих позивачем та відповідачами є ідентичними, зміст та умови наданих копій договорів повністю співпадають. Доказів того, що після укладення сторонами зазначених договорів, згідно вищевказаних пунктів були внесені зміни до відповідних умов щодо строку позовної давності відповідачами не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено отримання відповідачем ОСОБА_1 від ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» кредитних коштів у сумі 257100,00 грн на придбання майнових прав на об`єкт нерухомості однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , про що сторонами було укладено договір про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року, умови якого зафіксовані у нотаріально посвідченому договорі іпотеки від 16 вересня 2013 року, який у передбаченому законом порядку недійсним не визнаний.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 16 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 980, відповідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 257100,00 грн. на строк 180 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,00% річних з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 15 вересня 2028 року для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості - за договором купівлі-продажу майнових прав, зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів в сумі 1436,31 грн.

16 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 257100,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку та платіжним дорученням № 980 від 16 вересня 2013 року.

Відповідно до п.п.4.2.1-4.2.2 зазначеного договору, позивач має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому Договору, при виникненні простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом та або процентами чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку.

Згідно п.п. 4.3.1., 4.3.2, 4.3.4 Договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови договору та взяті на себе цим договором зобов`язання. Позичальник зобов`язаний у строки, обумовлені цим Договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором. Позичальник зобов`язаний відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору.

Пунктом 4.2.2 Договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на три календарних місяці, а також в інших випадках, передбачених договором, дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість у примусовому порядку.

Згідно п.п.11.1.1, 11.1.2 Договору про іпотечний кредит Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Зобов`язання. До всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього Договору ( у тому числі щодо всіх грошових Зобов`язань повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю 30 (тридцять) років.

16 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1, відповідно до якого остання взяла на себе обов`язок відповідати солідарно в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з договору про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року.

16 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2, відповідно до якого останній взяв на себе обов`язок відповідати солідарно в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з договору про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року.

Підпунктами 10.3.1 пункту 10.2 договорів поруки передбачено, що порука припиняється, з моменту повного виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до п.п.п.10.1.1 п.п.10.1 п.10 Договорів поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом тридцяти років з моменту підписання договору, але в будь якому разі до повного виконання зобов`язання за кредитним договором та зобов`язання поручителя за цим договором.

Відповідно до п.п 10.1.2 договорів поруки № 1 та № 2 сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно тридцяти років для всіх грошових зобов`язань поручителя (в тому числі, щодо погашення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачено умовами кредитного договору та цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 24 квітня 2018 року за № 110.20.-13/156/2991/37880/2018-12/вих. на адресу боржника та за № 110.20.-13/2993/37882/2018-12/вих. та за № 110.20.-13/2992/37881/2018-12/вих. на адресу поручителів направив вимоги про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит №890 від 16 вересня 2013 року, розрахованої станом на 18 квітня 2018 року.

Тобто, у квітні 2018 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, згідно розрахунку позивача утворилася заборгованість у розмірі 510808,57 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 244 136,15 грн.; відсотки за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі174 022,27 грн.; інфляційні втрати банку з листопада 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 23 556,40 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 53 354,04 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03 листопада 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 4787,55 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 10952,16 грн.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком.

Враховуючи наведене, є підстави вважати, що оскільки сторони чітко визначили право Банку вимагати від позичальника при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на три календарних місяці, а також в інших випадках, передбачених договором, дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість у примусовому порядку, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги до вказаного відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов`язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порука це строкове зобов`язання, і залежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, п.п.п. 10.1.1 п.п.10.1 п.10 Договорів поруки від 16.09.2013 року сторони передбачили, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 (тридцяти) років з моменту підписання договору.

Отже, сторони в договорах поруки передбачили конкретний строк дії договорів, а саме 30 (тридцять) років.

Враховуючи, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в договорах поруки встановили строк дії 30 років, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

За таких обставин, на час звернення позивача у грудні 2018 року до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості порука не є припиненою, вимога банку про стягнення з поручителів заборгованості за Кредитним договором №980 від 16.09. 2013 року пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, і доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України разом з висновками Верховного Суду не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.п.п. 11.1.1 п.п. 11.1 п. 11 договору про іпотечний кредит, п.п.п.10.1.2 п.п. 10.1 п. 10 договорів поруки сторони встановили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з виконанням цих договорів застосовується строк позовної давності тривалістю тридцять років.

Як встановлено, позивач звернувся до суду з позовною заявою 05 грудня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки сторони умовами спірних договорів визначений строк позовної давності тривалістю тридцять років. Вказні договори не визнані недійсними.

Що стосується доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем оригіналів договорів про іпотечний кредит та договорів про поруки, колегія суддів зауважує наступне.

Статтею 76 ЦПК встановлено, що доказами по справі можуть бути не тільки оригінали письмових договорів, але й і будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, показаннями свідків, висновками експертів.

Стаття 95 ЦПК дійсно передбачає подання письмових доказів, як правило в оригіналі. Суд має право, якщо подано копію письмового доказу вимагати подання оригіналу. Проте, позивачем було повідомлено суд про поважні обставини, за яких було втрачено доступ до оригіналів письмових договорів, зокрема про захоплення в листопаді 2014 року майна філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» невстановленими озброєними особами, в тому числі оригінал кредитної справи відповідача, що підтверджується копією заяви банку від 19.02.2015 року № 42-11/18 щодо захопленого майна банку та копією листа Сватівського ВП ГУНП в Луганській області від 22.02.2016 року № 3053/111/42-2016 року.

Крім того, суду надано значну кількість інших належних та допустимих доказів на підтвердження цих тверджень, що на думку колегії суддів заслуговують на увагу.

Крім того, до матеріалів справи було надано позивачем на підтвердження своїх вимог і значну кількість інших письмових документів та їх копій, а саме:

- копію платіжного доручення № 980 від 16.09.2013 року, відповідно до якого платником є відповідач ОСОБА_1 , отримувачем є ТОВ «Нові технології», тобто продавець за договором купівлі-продажу майнових прав від 16.09.2013 року, у графі призначення платежу зазначено: оплата за майнові права на квартиру відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 16.09.2013 року та Договору про іпотечний кредит № 980 від 16.09.2013 року, вказано рахунок отримувача ТОВ «Нові технології», банк отримувача ПАТ КБ «Хрещатик», МФО 300670, код 1907092, що повністю співпадає з реквізитами продавця, що зазначені у п. 3.2.1 договору про іпотечний кредит № 980 від 16.09.2013 року. Даний платіж проведено банком 16.09.12013 року (Т.1 а.с. 36);

-копію договору купівлі-продажу майнових прав від 16.09.2013 року, укладеного між ТОВ «Нові Технології» (Продавець) та відповідачем ОСОБА_1 (Покупець), згідно якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості ізольовану квартиру АДРЕСА_2 . (Т.2 а.с. 145-150);

-копію іпотечного договору від 16.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Коляда Ю.С. та зареєстрованого в реєстрі за №12980, який укладено між ПАТ «Державний ощадний банк» (Іпотекодержатель) та відповідачем ОСОБА_1 , згідно п.2.3.1. договору предметом іпотеки є майнові права на об`єкт нерухомості: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Договір, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Коляда Ю.С., який перевірив істотні умови даного договору, засвідчив вірність підписів сторін, перевірив їх дієздатність, належність майна, що передається в іпотеку. Цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з договору про іпотечний кредит № 980 від 16.09.2013 року, укладеного між Іпотекодержателем (ПАТ «Ощадбанк») та Іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ), за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 257100,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16 % річних. (Т.1 а.с. 153-158);

- копію договору про внесення змін та доповнень № 1 від 08.05.2014 року до іпотечного договору від 16.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Коляда Ю.С., який перевірив істотні умови даного договору, засвідчив вірність підписів сторін, перевірив їх дієздатність та вніс відомості до державного реєстру щодо заборони відчуження, що відображено в інформаційній довідці ( Т.1 а.с 159);

-інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161349246 від 28.03.2019 року, яка містить інформацію щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка є об`єктом обтяження на підставі договору іпотеки, зобов`язання за Договором про іпотечний кредит № 980 від 16.09.2013 року, внесену до державних реєстрів 16.09.2013 року, тобто на час укладення даного Кредитного договору: строк виконання основного зобов`язання 15.09.2018 року, розмір основного зобов`язання- 257100,00 грн., правочин, в якому встановлене основне зобов`язання договір про іпотечний кредит серія та номер: 980, виданий 16.09.2013 року; Іпотекодержатель АТ «Ощадбанк», Іпотекодавець ОСОБА_1 ( Т.1 а.с.160-161);

- копію витягу від 28.03.2019 року з Першого всеукраїнського бюро кредитних історій щодо зобов`язань відповідача ОСОБА_1 , яка містить інформацію про кредитну угоду № 1 Позичальника від 16.09.2013 року на суму 257100,00 грн. та існуючу заборгованість за основним боргом та процентами ( Т.1 а.с. 162-163);

- виписки по банківським рахункам Позичальника, якими підтверджується отримання Кредиту відповідачем ОСОБА_1 у сумі 257100,00 грн., виконання зобов`язання останнім за кредитним договором ( з 16.09.2013 року по 17.06.2014 року) (Т.1 а.с.37-48);

Відповідно дост. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні`підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003року із змінами, яка діяла на момент здійснення банком операцій.

Згідно п. 3.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо); номер та дату договору; конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором; дані про контрагента; зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо); первинні документи; відповідальних виконавців (у тому числі за ініціювання операції, за реєстрацію та контроль за її проведенням).

В п. 5.1 вказаного Положення зазначено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Пунктом 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України передбачено, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунка кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.

Відповідно до пункту 5.6 вказаного Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже у виписках з карткового рахунку, що містяться в матеріалах справи є всі обов`язкові реквізити, як це передбачено Положенням про організацію операційної діяльності в банках України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені вищевиписки з карткового рахунку є належними та допустимими доказами надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Довід скаржників про те, що платіжне доручення № 980 від 16 вересня 2013 року є неналежним доказом у справі, також на увагу не заслуговує, оскільки призначеннм платежу є оплата за майнові права на квартиру відповідно до договору купівлі- продажу майнових прав б/н від 16.09.2013 року та договору про іпотечний кредит № 980 від 16.09.2013 року, які були укладені з відповідачем ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено отримання відповідачем ОСОБА_1 від ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» кредитних коштів в сумі 257100,00 грн. на придбання майнових прав на об`єкт нерухомості: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , про що сторонами було укладено договір про іпотечний кредит № 980 від 16.09.2013 року, умови якого зафіксовані у нотаріально посвідченому договорі іпотеки від 16.09.2013 року, який у передбаченому законом порядку недійсним не визнаний, з відповідною реєстрацією, станом на 28.03.2019 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що дає підстави для врахування інформації, що міститься в інших доказах, роздрукованих з автоматизованої банківської системи, наданих позивачем, а саме: копії платіжного доручення № 980 від 16.09.2013 року, руху коштів за рахунком ОСОБА_1 , за яким обліковується заборгованість за кредитним договором та відображається у виписках по рахунках Банку за період з моменту видачі кредиту 16.09.2013 року по 13.11.2018 року; розрахунку заборгованості.

Отже, неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 980 від 16 вересня 2013 року є підставою для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 510808,57 грн, про що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, задовольняючи позовні вимоги Банку.

Розрахунок заборгованості відповідачами не спростований.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданих позивачем та навів мотиви відхилення аргументів відповідачів по суті спору.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді: