УХВАЛА

iменем України

Справа № 330/1447/20

2/330/351/2020

"17" липня 2020 р. Суддя Якимівського районного суду Запорізької області, Нестеренко Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, про визнання двох двоповерхових житлових будинків незавершеного будівництва спільною власністю подружжя, про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2020 року позивач ОСОБА_2 до канцелярії Якимівського районного суду Запорізької області, разом з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, про визнання двох двоповерхових житлових будинків незавершеного будівництва спільною власністю подружжя, про поділ спільного майна подружжя подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що позивач звернулась до Якимівського районного суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.Даний позов обумовлений наступним :06.10.1984 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу сторони стали постійно мешкати за адресою АДРЕСА_1 . Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей 1986 та 1992 року народження. В 1998 році на підґрунті виниклої сварки пов`язаної зрадою чоловіка сторони розірвали шлюб. Однак після розірвання шлюбу вони продовжили спільне проживання , ведення спільного домашнього господарства , ведення спільного побуту. У сторін існували взаємні права та обов`язки а також між ними були усталені відносини які притаманні подружжю.В подальшому позивач з чоловіком створили власний бізнес яким володіють та займаються до теперішнього часу. У 2018 році відносини між позивачем та ОСОБА_2 погіршились та вони перестали мешкати разом, та вести спільне господарство. Також ними за домовленістю були поділені об`єкти на яких вони здійснювали підприємницьку діяльність. Однак сторни не дійшли згоди щодо добровільного поділу земельної ділянки , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .Зазначена земельна ділянка була придбана 05 вересня 2008 року, за спільні кошти , на підставі договору купівлі-продажу № 1747, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 . Оскільки на момент купівлі даної земельної ділянки ОСОБА_2 формально не перебував у зареєстрованому шлюбі, даний факт надає йому можливості безперешкодно здійснити відчуження земельної ділянки або її перереєстрації на іншу особу без згоди позивача. На теперішній час їй відомо, що ОСОБА_2 вчиняє дії направлені на відчуження зазначеної земельної ділянки : отримує певні документи необхідні для відчуження , веде перемовин з нотаріусом щодо дати посвідчення угоди. Таким чином відчуження ,будь-яким чином, зазначеної земельної ділянки приведе до суттєвого ускладнення розгляду справи в суді, збільшить кількість учасників справи , та кількість позовних вимог, може ускладнити подальше виконання рішення суду, та може порушити майнові права позивача.Згідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заявник зазначає, що ціна позову дорівнює вартості земельної ділянки, звіт про вартість якої доданий до позову та складає 35 850 грн, крім того, згідно до п.6 ч.1 ст.151 ЦПК позивач вважає, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення , оскільки забезпеченням позову накладається лише арешт на земельну ділянку, що фактично не буде вимагати від відповідача на цей час вчинення будь-яких дій та не будуть понесені будь-які витрати.

На підставі викладеного , позивач просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га розташовану за адресою АДРЕСА_2 яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД 998819.

Суд, вивчивши доводи заяви, матеріали цивільної справи приходить до висновку про задоволення клопотання про забезпечення позову.

Подана заява подана з додержанням вимог ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, заявлені позивачем, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходить з того, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду справи, суд може забезпечити позов наприклад, накласти арешт на майно, заборонити вчиняти певні дії, заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, з ціллю аби уникнути відчуження спірного нерухомого майна, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннямист. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , та визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частки зазначеної ділянки на яку позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим її відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду та вирішення по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки предметом спору є саме земельна ділянка і в разі незастосування заходів забезпечення позову, якщо земельну ділянку буде відчужень, виконання рішення суду в разі задоволення позову буде неможливим.

Керуючись ст.ст.149-154, 258-260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, про визнання двох двоповерхових житлових будинків незавершеного будівництва спільною власністю подружжя, про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га розташовану за адресою АДРЕСА_2 яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД 998819.

Вжити заходів для термінового виконання ухвали про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: Т.В. Нестеренко