Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6807/19 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/6807/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 27 000 грн. Зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач проживає поверхом вище, є власником квартири НОМЕР_1 . 01.10.2019 сталось залиття її квартири, причиною якого є халатне відношення відповідача до сантехнічного обладнання, а саме: не закриття кранів у ванній кімнаті, що підтверджено актом про залиття, складеним комісією КВЖРЕП №1 від 02.10.2019 року. Через залиття квартира потребує поточного ремонту, вартість робіт та матеріалів для якого становить 27000 грн. В порядку досудового врегулювання спору відповідачеві 27.10.2019 було направлено лист-вимогу, який залишено без задоволення. Відповідач, як власник квартири, повинна нести відповідальність за шкоду, завдану залиттям.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 000 грн матеріальної шкоди та 768 грн 40 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що акт про залиття складено без її участі або участі осіб, які могли б пітвердити затоплення та не містить підтвердження факту залиття квартири саме нею. Визнаючи розмір завданої шкоди суд посилається на звіт №406/19 про незалежну оцінку майна, при цьому не взявши до уваги, що особа яка його склала не має кваліфікації судового експерта, а у висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_1 того ж будинку, яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивача.

02.10.2019 року комісією у складі працівників КВЖРЕП №1, як балансоутримувача будинку, було складено Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) про те, що 01.10.2019 року в будинку АДРЕСА_3 трапилось залиття. Внаслідок залиття пошкоджено: кухня - мокрі плями від затікання на стелі по швах, на стіні, коридор - мокрі плями на стелі по шву та частково по стіні (шпалери), в кімнаті затікання на стіні над дверима, ванна кімната і туалет - мокрі плями на стелі і на стіні, намокла підлога в коридорі, набух лінолеум. Залиття трапилось по вині мешканців вище розміщеної квартири НОМЕР_1 із-за халатного відношення до сантехобладнання (не закрили кран у ванній кімнаті). В акті зазначено, що мешканці квартири НОМЕР_1 від підпису в ньому відмовились.

Згідно звіту №406/19 про незалежну оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість усунення наслідків підтоплення квартири складає 27 000 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що згідно зі статтями 322, 323 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальніпослуги» визначено, що внутрішньо будинкові системи багатоквартирного будинку це механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Крім того, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2015 р. №76 визначено, що внутрішньо будинковою системою є мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту. Точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання. Відповідно до п.п.4,5 Порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньо будинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації. Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками).

Право на відшкодування шкоди, згідно з вимогами ч.3 ст.386 ЦК України, має власник, права якого порушені.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, потрібно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання зазначених приписів закону та на підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази, які свідчать про заподіяння майнової шкоди внаслідок залиття квартири, яке сталося з вини відповідача. Це, зокрема, акт про залиття, висновок про незалежну оцінку майна. Вказані докази відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що звіт оцінювача не є належним та допустимим доказом у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідачкою не доведено необґрунтованості чи суперечності звіту №406/19 про незалежну оцінку майна від 02 липя 2019 року іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.

Апеляційний суд сприяв ОСОБА_2 у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, роз`яснив її представнику ОСОБА_4. право на звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи. Для цього було оголошено перерву у розгляді справи. Проте, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 не скористалися таким право в суді апеляційної інстанції. Обов`язок доказування і подання доказів відповідно до ст.81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи.

З врахуванням наведених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 11 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді