Дата документу 14.12.2020 Справа № 334/181/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/181/20 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/3280/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 13 червня 2006 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/17-43/728-33, відповідно до якого Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 70560 дол. США по 12 червня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,00 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 14 червня 2006 року між Банком та Позичальником, був укладений Договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І,, за реєстровим номером № 2993, відповідно до умов якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить Позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 червня 2006 року за № 2990 Бургазли І.І., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

В зв`язку із ростом курсу дол. США, з липня 2014 р. ОСОБА_1 не мав можливості сплачувати кредит. 06 лютого 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-43/728-33 від 13 червня 2006 року в розмірі 1183559,85 грн.

Проте, 20 листопада 2019 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. було вчинено виконавчий напис за р.№ 1099, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки вищезазначену квартиру, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/14-43/728-33 від 13 червня 2006 року, яка станом на 31 липня 2019 року, складає: за кредитом - 63127,96 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку 1583597,45 грн.; по відсотках - 4925,92 дол. США. що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку 123569,24 грн. Загальна сума заборгованості становить 68053,88 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1707166,69 грн. Стягнення здійснюється за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року.

Виконавчий напис № 1099 від 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 вважає неправомірним, безпідставним та таким, що не підлягає виконанню, через недотримання відповідачами встановлених законодавством вимог під час вчинення виконавчого напису, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено 12 листопада 2019 року, за умови наявності між сторонами судового спору з 04 березня 2015 року, що виключає безспірність заборгованості, тобто вчинення виконавчого напису за відсутності документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Переліку документів затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МУЮ від 22.02.2012 року за № 296/5.

Крім того, виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки задля погашення заборгованості, яка виникла у період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року, тобто більше, ніж за три роки, враховуючи, що у банка виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором ще у серпні 2014 року. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначав, що Банком протиправно нараховано проценти за кредитним договором після пред`явлення позичальнику вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 в порядку ст. 416 ЦПК України було зроблено висновок про недопустимість нарахування відсотків та неустойки за кредитом, строк повернення якого минув.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 ,, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/14-43/728-33 від 13 червня 2006 року, яка станом на 31 липня 2019 року, складає: за кредитом - 63127,96 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку 1583597,45 грн.; по відсотках - 4925,92 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку 123569,24 грн.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 , подав до суду заяву про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2020 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом № 60786078 від 03 грудня 2019 року відкритим приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. на підставі виконавчого документу виконавчого напису, вчиненого 12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1099.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1099 від 12 листопада 2019 року про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/14-43/728-33 від 13 червня 2006 року, яка станом на 31 липня 2019 року, складає: за кредитом - 63127,96 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку 1583597,45 грн.; по відсотках - 4925,92 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на дату розрахунку 123569,24 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Судом першої інстанції також зазначено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу. Просять рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначає, наявність заборгованості за кредитним договором підтверджує сам ОСОБА_1 у позовній заяві, оскільки ним зазначено про неможливість сплачувати кредит у зв`язку зі зміною курсу іноземної валюти.

Крім цього, скаржник не погоджується з твердженнями позивача та суд першої інстанції щодо недоведеності факту безспірності заборгованості як підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позиція відповідача узгоджується з позиціє Великої Палати Верховного Суду від у постанові від 15 січня 2020 року (справа № 305/2082/15-ц), зокрема: Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку (пункт 36).

Також АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначають, що Ленінським районним судом м. Запоріжжя розглядається справа за позовом Банку про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором станом на 2015 рік (період звернення з позовом до суду). Із заявою про вчинення виконавчого напису Банк звернувся до приватного нотаріуса в листопаді 2019 року, надавши останньому розрахунок заборгованості станом на цей період. Логічним є те, що суми заборгованості не є однаковими, оскільки позичальник не сплачував кошти за користуванням кредитом. Розрахунок заборгованості наданий приватному нотаріусу є детальним та обґрунтованим, він містить всю необхідну інформацію щодо здійснених платежів, розміру заборгованості, а також способу нарахування відсотків по кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-43/728-33 відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 70560,00 доларів США, зі сплатою 11% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12 червня 2026 року (а.с.24-25).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 14 червня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 2993, відповідно до умов якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.06.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 2990.

Додатковою угодою № 014/17-43/728-33/1 від 30 січня 2012 року до Кредитного договору від 13 червня 2006 року сторони домовились про збільшення строку кредиту на 55 календарних місяців, у зв`язку з чим датою остаточного погашення кредиту визначили 12 січня 2031 року (а.с. 26-29).

З липня 2014 року ОСОБА_1 припинив сплачувати кредитні кошти у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

06 лютого 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-43/728-33 від 13 червня 2006 року в розмірі 1183559,85 грн. (а.с. 14-16).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2015 року відкрито провадження по цивільній справі № 334/1475/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 2 а.с.17).

З аналізу реєстру судових рішень вбачається, що станом на день перегляду рішення апеляційним судом, позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2020 року).

12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис № 1099. Відповідно до змісту виконавчого напису № 1099 від 12.11.2019 року, внаслідок виниклої заборгованості за кредитним договором № 014/17-43/728-33 від 13.06.2006 року, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником ОСОБА_1 , умов кредитного договору за період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2019 року, задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 68053,88 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1707166,69 грн., яка включає: залишок заборгованості за кредитом 63127,96 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1583597,45 грн.; по відсотках 4925,92 дол. США, що еквівалентно на курсом НБУ - 123569,24 грн. (а.с. 8-9).

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Так, з копії заяви про вчинення виконавчого напису, яка міститься матеріалах справи вбачається, що у додатках АТ «Райффайзен Банк Аваль» долучено до заяви копію вимог про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором з доказами їх направлення Іпотекодавцю/Позичальнику (а.с. 107-108).

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу, що в матеріалах справи відсутні докази саме отримання ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що давало б можливість боржнику усунути наявні порушення, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вказане також узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) (пункт 52 вказаної постанови).

Щодо безспірності заборгованості колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

У справі, що переглядається, в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався, зокрема, на те, що вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль», зазначені у заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, позивач не погоджувався з розміром процентів за користування кредитом, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, зі строком їх нарахування. Крім того, вказував, що у порушення статті 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

При цьому, аналогічні доводи Верховним Судом у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц визнано важливими та такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи.

Як вже зазначалося, АТ «Райффайзен Банк Аваль» скористалось своїм правом, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 у лютому 2015 року.

Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

При цьому, доводи апеляційної скарги, що сторонами в додатковій угоді від 24 квітня 2014 року погоджено що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконання Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» не можна було вважати безспірною, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору та визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., зареєстрованого в реєстрі № 1099.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під часу перегляду рішення апеляційним судом. Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: