Ухвала

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-463/11

провадження № 61-6193ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Воронкова Володимира Олексійовича на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії начальника відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та скасування постанов Державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною скаргою в якій, посилаючись на неправомірність дій і рішень державного виконавця, з урахуванням уточнених вимог, просила: скасувати постанову державного виконавця Державної виконавчої служби у місті Ізмаїл та Ізмаїльському районі (далі - ДВС) від 15 червня 2009 року про закриття виконавчого провадження; визнати недійсними акти державного виконавця від 01 червня 2009 року та 04 червня 2009 року про поновлення межових знаків та демонтажу частини будинку боржника ОСОБА_3 ; визнати неправомірними дії державного виконавця Хотинського С. В. щодо внесення ним в акти від 01 червня 2009 року та 04 червня 2009 року недостовірних даних про встановлення огорожі та демонтажу самовільних прибудов, зокрема, веранди, літ. «А»; скасувати постанову державного виконавця Хотинського С. В. від 29 травня 2009 року про залучення до проведення виконавчих дій спеціаліста з геодезії Жукова А. В.; скасувати постанову державного виконавця Хотинського С. В. від 15 червня 2009 року про відкриття виконавчого провадження; скасувати постанову від 30 червня 2009 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - по 85 грн; визнати недійсним акт державного виконавця Іванової Т. Б. від 29 жовтня 2007 року щодо чинення боржником ОСОБА_3 перешкод у вчиненні виконавчих дій; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 26 жовтня 2006 року про зупинення виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 29 жовтня 2007 року про відновлення виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 12 листопада 2007 року про повернення виконавчого документа; визнати неправомірними дії державного виконавця Іванової Т. Б. в частині невиконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2007 року про зупинення виконання рішення цього суду від 23 березня 2005 року; визнати неправомірними дії державного виконавця Іванової Т. Б. щодо складання актів від 23 жовтня 2006 року, від 03 листопада 2006 року, від 14 грудня 2006 року, від 26 січня 2007 року, від 20 лютого 2007 року про розшук боржника ОСОБА_3 , які не відповідають дійсності; визнати недійсними акти, складені державним виконавцем Івановою Т. Б., від 23 жовтня 2006 року, від 03 листопада 2006 року, від 14 грудня 2006 року, від 26 січня 2007 року, від 20 лютого 2007 року ; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 23 жовтня 2006 року про відкладення виконавчих дій; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 03 листопада 2006 року про зупинення виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 20 лютого 2007 року про відновлення виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 15 травня 2008 року про передачу виконавчого провадження заступнику начальника ДВС Швецю О. Є.; визнати незаконними дії державного виконавця Іванової Т. Б. щодо передачі 16 травня 2008 року виконавчого провадження іншому державному виконавцю; визнати неправомірними дії державного виконавця Хотинського С. В. в частині отримання 29 травня 2009 року виконавчого провадження від іншого державного виконавця; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 06 липня 2009 року щодо визнання дій державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа, виданого 05 травня 2006 року, правомірними; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 06 липня 2009 року щодо визнання дій державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа, виданого 26 вересня 2006 року, правомірними; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 19 червня 2009 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа від 05 травня 2006 року; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 01 липня 2009 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа від 26 вересня 2006 року; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 14 липня 2006 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Іванової Т. Б. з виконання виконавчого листа від 05 травня 2006 року; визнати незаконними дії державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій з відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 , оскільки дії проводилися з порушенням вимог земельного законодавства; зобов`язати відділ ДВС за їх рахунок прибрати із земельної ділянки ОСОБА_2 огорожу ОСОБА_3 , яка встановлена 01 червня 2009 р. за вказівкою державного виконавця Хотинського С. В.; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 13 березня 2007 року про зупинення виконавчого провадження; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 24 травня 2006 року щодо встановлення строку для добровільного виконання - до 08 червня 2006 року; скасувати супровідний лист ДВС від 24 травня 2006 року № 7205-06/8; скасувати постанову державного виконавця Іванової Т. Б. від 24 травня 2006 року про відкриття виконавчого провадження із встановленням строку для добровільного виконання рішення - до 30 травня 2006 року; скасувати супровідний лист ДВС від 24 травня 2006 року щодо направлення копії постанови; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 24 травня 2006 року про скасування постанови державного виконавця Іванової Т. Б. про відкриття виконавчого провадження від 24 травня 2006 року щодо встановлення строку для добровільного виконання - до 08 червня 2006 року; скасувати постанову ДВС Іванової Т. Б. від 24 травня 2006 року про відкриття виконавчого провадження щодо встановлення строку для добровільного виконання - до 24 червня 2006 року; скасувати супровідний лист ДВС щодо надіслання копії постанови від 24 травня 2006 року про відкриття виконавчого провадження; скасувати акт від 04 червня 2009 року державного виконавця Хотинського С. В. щодо визначення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 109,50 грн; скасувати постанову державного виконавця від 04 червня 2009 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 109,50 грн; скасувати постанову державного виконавця Хотинського С. В. від 05 червня 2009 року про стягнення суми штрафу в розмірі 219 грн; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 09 червня 2009 року про відмову в задоволенні відводу державного виконавця Хотинського С. В.; визнати недійсним запис начальника ДВС Попунця І. А. щодо виконання рішення суду; скасувати/визнати незаконним лист-відповідь від 10 червня 2009 року № 21721 за підписом начальника ДВС Попунця І. А.; скасувати/визнати незаконним лист-відповідь від 07 травня 2009 року № 287/01-22/К-39 за підписом начальника ДВС Попунця І. А.; скасувати постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 29 травня 2009 року про задоволення відводу заступнику начальника ДВС Швецю Е. О.; визнати недійсним висновок спеціаліста Жукова А. В.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року скаргу задоволено частково. Скасовано: постанову державного виконавця ДВС від 15 червня 2009 року про закриття виконавчого провадження; постанову державного виконавця ДВС від 30 червня 2009 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - по 85 грн; постанову державного виконавця ДВС Іванової Т. Б. від 12 листопада 2007 року про повернення виконавчого документа; постанову начальника Попунця І. А. від 06 липня 2009 року щодо визнання дій державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа, виданого 05 травня 2006 року, правомірними; постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 06 липня 2009 року щодо визнання дій державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа, виданого 26 вересня 2006 року, правомірними; постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 19 червня 2009 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа від 05 травня 2006 року; постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 01 липня 2009 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчого листа від 26 вересня 2006 року; постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 14 липня 2006 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Іванової Т. Б. з виконання виконавчого листа від 05 травня 2006 року; постанову державного виконавця ДВС Хотинського С. В. від 05 червня 2009 року про стягнення суми штрафу в розмірі 219 грн; постанову начальника ДВС Попунця І. А. від 09 червня 2009 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Хотинського С. В. Визнано неправомірними: дії державного виконавця ДВС Хотинського С. В. щодо внесення в акти від 01 червня 2009 року та 04 червня 2009 року недостовірних даних про встановлення огорожі та демонтажу самовільних прибудов, зокрема веранди літ. «А»; дії державного виконавця ДВС Іванової Т. Б. в частині невиконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2007 року про зупинення виконання рішення суду від 23 березня 2005 року; дії державного виконавця ДВС Іванової Т. Б. щодо складання актів від 23 жовтня 2006 року, від 03 листопада 2006 року, від 14 грудня 2006 року, від 26 січня 2007 року, від 20 лютого 2007 року про розшук боржника ОСОБА_1 , які не відповідають дійсності. Зобов`язано ДВС за власний рахунок прибрати із земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , огорожу, встановлену 01 червня 2009 року під керуванням державного виконавця ДВС Хотинського С. В. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Місцевий суд виходив з того, що дії державного виконавця Хотинського С. В. щодо прийняття виконавчого провадження після відводу іншої посадової особи ДВС відповідали Закону України «Про державну виконавчу службу». Той факт, що державний виконавець Хотинський С. В. не ознайомив усіх учасників виконавчого провадження з постановою від 29 травня 2009 року про залучення до проведення виконавчих дій спеціаліста геодезичних робіт Жукова А. В. , не є підставою для скасування вказаної постанови. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 16 травня 2011 року № 14/06, ознак демонтажу веранди літ. «А» в період з 23 березня 2005 року по 15 червня 2009 року, тобто з дня ухвалення судового рішення по день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, не встановлено, а тому скарга в частині скасування постанови державного виконавця від 15 червня 2009 року про закриття виконавчого провадження та постанова начальника ДВС від 06 липня 2009 року щодо визнання дій державного виконавця Хотинського С. В. з виконання виконавчих листів від 05 травня 2006 року та від 26 вересня 2006 року правомірними підлягає задоволенню. Виходячи зі змісту заяв про відвід державного виконавця Хотинського С. В., вказані заяви підлягали задоволенню, тому постанова начальника ДВС Попунця І. А. від 19 червня 2009 року про відмову в задоволенні заяви про відвід державного виконавця Хотинського С. В. підлягає скасуванню. Крім того, підлягає задоволенню скарга в частині скасування постанови державного виконавця Іванової Т. Б. від 12 листопада 2007 року про повернення виконавчого документа без виконання, оскільки на вказаний час була чинною ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2007 року про зупинення виконання рішення цього суду від 23 березня 2005 року, і державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження. Також наявні підстави для визнання дій державного виконавця в частині невиконання вимог вказаної ухвали суду від 06 березня 2007 року про зупинення виконання рішення суду неправомірними.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року (повний текст якої складено 10 березня 2020 року) апеляційну скаргу Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишено без задоволення, а ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеної скарги є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

01 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Воронков В. О. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що поза увагою судів залишилися ті обставини, що оскаржувані дії державного виконавця щодо внесенні змін до актів від 01 червня 2009 року та від 04 червня 2009 року нібито недостовірних даних про встановлення огорожі та демонтаж самовільних прибудов здійснювалися з їх фотофіксацією, що підтверджується наявними у справі доказами. Акт державного виконавця від 01 червня 2009 року складався і підписувався за участю боржника, залучених державним виконавцем понятих та спеціаліста з геодезичних робіт Жукова А. В . На час закриття виконавчого провадження рішення суду було фактично виконане, однак судами попередніх інстанцій були використані висновки судової будівельно-технічної експертизи, складеної 16 травня 2011 року, тобто майже через 2 роки після виконання рішення суду. Якщо після фактичного виконання рішення суду були виявлені інші порушення в будівництві домоволодіння, то такі порушення могли б бути предметом позовного провадження за позовом зацікавленої особи, однак не підставою для скасування вчинених раніше державним виконавцем процесуальних дій щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судами встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2005 року, яке набрало законної сили 24 квітня 2005 року, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перешкод в користуванні земельною ділянкою. Зобов`язано ОСОБА_3 здійснити демонтаж частини будинку (сарай - літ. 2, веранду - літ. 4, гараж - літ. 8, вхід до підвалу - лінія А-Б) та встановити межові знаки - 1/2 частини забору по лінії межі між ділянками, що належать ОСОБА_3 - з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 - з іншого.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи, за якими було відкрито виконавчі провадження.

Станом на 01 липня 2009 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2005 року не було виконане належим чином.

Відповідно до статті 389 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час подання скарги, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановивши, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2005 року не було виконане належним чином, а дії та рішення державного виконавця щодо його виконання не відповідали вимогам чинного законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення скарги. Обґрунтованими є також висновки судів щодо відмови в задоволенні частини вимог скарги у зв`язку з їх правомірністю і відсутністю порушення прав скаржника.

Аргументи заявника про те, що виявлення після фактичного виконання рішення суду інших порушень в будівництві домоволодіння не є підставою для скасування вчинених раніше державним виконавцем процесуальних дій, не заслуговують на увагу, оскільки судами було встановлено, що рішення суду не було виконане належним чином, тому доводи про фактичне його виконання є незгодою заявника з висновками судів щодо встановлення обставин справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з оцінкою судами доказів, що містяться в матеріалах справи, і не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Воронкова В. О. про зупинення дії ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Воронкова Володимира Олексійовича на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії начальника відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та скасування постанов Державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов