Справа № 946/5018/20
Провадження № 2/946/2661/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М. №120/02-14 від 16.07.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на підставі договору забудови, є незавершеним будівництвом, та право власності у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27.10.1966 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 2-5608, ОСОБА_4 була відведена земельна ділянка для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2020 року за № 767, відповідно до адресного реєстру м. Ізмаїла вищезазначений житловий будинок має самостійний юридичний адресний номер АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 . Станом на останню технічну інвентаризацію від 27.05.2020 року об`єкти збудовані без дозвільних документів відсутні.

Також, згідно технічного паспорта на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спадковий житловий будинок побудований у 1979 році є завершений будівництвом, згідно листа № 12/5 - 126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України об`єкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Відповідно до листа Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 01.09.2011 року № 40 - 12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають прийняттю в експлуатацію. Тому, об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є житловим будинком з надвірними спорудами завершеним будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 30.11.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60953752 від 16.07.2020 року, наданої приватним нотаріусом Гіренко М.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - відсутня.

Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті ОСОБА_4 являються: дружина ОСОБА_5 , що підтверджено повним витягом про шлюб (а.с.62), дочка ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 .

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на час смерті ОСОБА_4 та протягом 6 місяців з дня його смерті, спільно з ним проживала, що підтверджено відповідними записами в будинковій книзі, тобто фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, і таким чином прийняла спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у встановленому законом порядку спадщину не прийняли.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10.09.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60953777 від 16.07.2020 року, наданої приватним нотаріусом Гіренко М.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 - відсутня.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті ОСОБА_5 являється: дочка ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.19); повним витягом про шлюб (а.с.62); повним витягом про розірвання шлюбу (а.с. 63-64); свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.70).

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_5 спільно з нею проживала, що підтверджено відповідними записами в будинковій книзі, тобто фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, і таким чином прийняла спадщину.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.01.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 .

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60953713 від 16.07.2020 року, наданої приватним нотаріусом Гіренко М.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 являються дочка ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 21) та свідоцтвом про шлюб (а.с.22); чоловік ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 20).

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відповідними записами в будинковій книзі, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав та у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто вважається таким, що спадщину не прийняв.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М. №120/02-14 від 16.07.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на підставі договору забудови, є незавершеним будівництвом, та право власності у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, ст.525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1220, 1222, 1228, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2020 року.

Суддя: О.Я.Присакар