Справа № 214/250/20
6/214/31/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

при секретарі судового засідання Єременко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали подання державного виконавця Саксаганського відділу ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Захаренко К.С. про тимчасове обмеження права боржника ОСОБА_1 на виїзд за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області Захаренко К.С. звернулася до суду з поданням про обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України з метою забезпечення виконання судового наказу №19/5005/11110/2011 виданого 20.09.2011 року про стягнення боргу у розмірі 11452 грн. 03 коп., у виконавчому провадженні №58399380.

Вимоги подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває судовий наказ №19/5005/11110/2011 від 20.09.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу. 15.02.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також, попереджено останнього про відповідальність за не подання декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. На теперішній час судове рішення боржником ОСОБА_1 не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на виконання судового рішення не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». З моменту відкриття провадження офіційних джерел отримання доходів, наявності у власності майна у боржника виявлено не було. На адресу боржника державним виконавцем неодноразово направлялись виклики, на які боржник не з`являється. З відомостей Державної прикордонної служби України, отриманих на запит ДВС, встановлено, що боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинав державний кордон України. Також, з відомостей наданих Державною міграційною службою України, ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Наявність у боржника не виконаних зобов`язань, визначених судовим рішенням, в тому числі аліментів, є достатньою підставою для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Оскільки вирішення цього питання відповідно до законодавства можливе лише на підставі рішення суду, державний виконавець просить суд застосувати тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Суд розглядає подання негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Держаний виконавець ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд подання за її відсутності, що не перешкоджає судовому розгляду.

У порядку визначеному ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши зміст та вимоги подання, надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Зі змісту подання державного виконавця Захаренко К.С. встановлено, що 20.09.2011 року виданий судовий наказ №19/5005/11110/2011 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 11452 грн. 03 коп. Визначено, що боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року.

Положеннями ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо доведення цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за кордон прямо встановлено виключно положеннями ст.441 ЦПК України.

Норми закріплені в ст.441 ЦПК України є спеціальними, які застосовується на стадії виконання судових рішень незалежно від виду судочинства, а також рішень інших органів та посадових осіб щодо боржників у виконавчому провадженні за будь-якими передбаченими Законом виконавчими документами, примусове виконання яких здійснюється органами ДВС.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У розумінні положень ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Із долучених до подання матеріалів не можливо встановити, чи направлялась на адресу боржника ОСОБА_1 копія постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки повідомлення про вручення йому копії постанови, викликів до ДВС відсутні, як і докази повернення листа до ДВС у зв`язку з неврученням боржникові, що унеможливлює встановлення обставин обізнаності боржника з наявністю виконавчого провадження загалом.

Крім того, державний виконавець вказавши в поданні про наявність у боржника паспорту громадянина Украйни для виїзду за кордон та неодноразове перетинання останнім державного кордону України не надав доказів, що підтверджують вказані факти.

При цьому, саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про який вказує державний виконавець в поданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

З огляду на викладене, враховуючи неповноту вчинення виконавчих дій та не доведення державним виконавцем обставин на які посилається останній, суд не вбачає підстав для застосування такого заходу як обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та вважає, що такий захід може бути застосований як виключний спосіб з метою виконання зобов`язань, а тому приходить до висновку, що звернення державного виконавця із поданням є передчасним і таким, що порушуватиме право особи-боржника на свободу пересування, гарантоване ст. 33 Конституції України.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 12, 259, 260, 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Саксаганського відділу ДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Захаренко К.С. про тимчасове обмеження права боржника ОСОБА_1 на виїзд за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її підписання, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя О.І. Євтушенко