СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. №2-з/759/230/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про визнання незаконним набуття права власності та визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Державної іпотечної установи, ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про визнання незаконним набуття права власності та визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом направлено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 . Питання про відкриття провадження за вказаним позовом буде розглянуто після підтвердження місця реєстрації відповідача.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомості з реєстраційним номером: 00, заборонити юридичним та фізичним особам вчиняти будь які дії направлені на викуп або відчуження квартири АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомості з реєстраційним номером: 00. Заяву було передано до провадження судді 19.10.2020.

Заявник обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що з 29 серпня 2013 року їй на праві приватної власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . В подальшому, відносно вказаного майна були вчинені реєстраційні дії, в результаті яких, ОСОБА_1 було позбавлено її права власності. Незаконність проведення вказаних реєстраційних дій була встановлена Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України, внаслідок чого було винесено накази про скасування рішень про державну реєстрацію прав. Водночас, всупереч наявним всупереч висновкам Міністерства юстиції України від 20.03.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним Олександром Васильовичем було повторно позбавлено Позивача права власності на Квартиру АДРЕСА_2 шляхом здійснення наступних реєстраційні дії (підтверджується Інформаційною довідкою № 226203440 від 30.09.2020 року): 20.03.2019 року прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46042897 від 20.03.2019 року та внесено запис про право власності № 30774654 від 20.03.2019 року; 20.03.2019 року прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46044244 від 20.03.2019 року та внесено запис про право власності № 30775691 від 20.03.2019 року; 30.05.2019 року прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47125365 від 30.05.2019 року та внесено запис про право власності № 31789896 від 30.05.2019 року; 03.06.2020 року прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52504903 від 03.06.2020 року та внесено запис про право власності/ довірчої власності № 36740852 від 03.06.2020 року, яким право власності на Квартиру № АДРЕСА_2 було зареєстроване за: Державною іпотечною установою. Відтак, заявник вважає, що вказані реєстраційні дії зроблені з метою позбавити її можливості відновити її законне право власності на Квартиру АДРЕСА_2 , що вказує на необхідність забезпечення даного позову;

Забезпечення даного позову потрібно ще і тому, що у разі передачі Державною іпотечною установою квартири АДРЕСА_2 у фінансовий лізинг громадянину України до повного викупу або у випадку її викупу і відчуженні виконання рішення суду по даній справі у випадку задоволення позову може бути унеможливлене або його виконання буде істотно ускладненим отже поновлення порушених прав та інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду буде неможливе. Окрім того, перехід права власності на Квартиру АДРЕСА_2 до третіх осіб протягом строку розгляду даної справи призведе до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки власником спірної квартири до вступу рішення в законну силу, буде інша особа. Також зміна власника Квартири АДРЕСА_2 призведе до затягування вирішення спору по суті, оскільки потрібно буде залучати до справи нових учасників, що значно може ускладнити та затягнути розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Слід зазначити, що відповідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Крім того, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Предметом позову у даному випадку є визнання незаконним набуття права власності та державну реєстрацію такого права за ОСОБА_2 , а також визнання недійсним договору купівлі-продажу.

При цьому, матеріали справи не містять належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази щодо наявності реальних ризиків неможливості виконання судового рішення у майбутньому.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, не надано доводів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, для забезпечення якого заявник просить вжити відповідні заходи.

Так, вбачається, що в даному випадку заявник просить накласти арешт на нерухоме майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомості з реєстраційним номером: 00, заборонити юридичним та фізичним особам вчиняти будь які дії направлені на викуп або відчуження Квартири АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомості з реєстраційним номером: 00. При цьому заявником не надано відповідні докази, зокрема, щодо права власності на вказану у позові квартиру на час звернення із відповідною заявою Останні відомості щодо права власності датовані 30.09.2020.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разу невжиття таких заходів, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича про визнання незаконним набуття права власності та визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Войтенко