Ухвала

19 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 678/814/19

провадження № 61-13161ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори Босманової Світлани Цезарівни, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області, про визнання незаконною та скасування постанови, визнання права на обов`язкову частку у спадщині, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Летичівської державної нотаріальної контори Босманова Світлана Цезарівна, про визнання права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 вересня 2020 року звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у вищевказаній справі, з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі зазначає клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду від 10 серпня 2020 року заявник отримав засобами поштового зв`язку лише 20 серпня 2020 року. На підтвердження зазначеного надає копію конверта апеляційного суду про направлення копії оскаржуваної постанови зі штрихкодовим ідентифікатором № 571.

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року, додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки заявник отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду 20 серпня 2020 року, тому останнім днем касаційного оскарження (з урахуванням вихідних днів є 21 вересня 2020 року).

Разом з тим, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки така подана без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням.

Отже, диспозиція статті 389 ЦПК України вимагає чіткого зазначення підстав касаційного оскарження, натомість зазначені в касаційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди заявника з висновками судів та до переоцінки вказаних обставин.

Оскільки посилань випадки, передбачені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 не містить, заявнику пропонується подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій навести конкретні обов`язкові підстави для касаційного оскарження із відповідним обґрунтуванням.

Крім того, касаційна скарга містить клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що наразі він перебуває у скрутному матеріальному становищі. Проте на підтвердження зазначеного не надає жодних доказів.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником обставини без їх документального підтвердження не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки саме лише послання в касаційній скарзі на скрутний майновий стан не підтверджує з достовірністю тієї обставини, що він не може сплатити судовий збір.

У зв`язку з наведеним, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Отже, ОСОБА_1 слід сплатити судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921,00 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позовної заяви) ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, скаржнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 536,80 грн (1 921,00 грн х 0,4) х 200 %).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 рокузалишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 16 листопада 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков