ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/6757/19

провадження № 22-ц/4809/892/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Єгорова С.М., Мурашко С.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року (суддя Павелко І.Л.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 29 листопада 2013 року у розмірі 126 472,98 грн., з яких: 100 924,22 грн. - заборгованість за кредитом, 25 548,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29 листопада 2013 року по 28 червня 2019 року.

В обґрунтування вимог зазначено, що 29 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 100 000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Як стверджується позивачем, Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 22 липня 2019 року виникла заборгованість в сумі 129 588,34 грн., де 100 924,22 грн. заборгованість за кредитом, 28 664,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому, позивач наголошує на своєму праві вимоги від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, а тому пред`явлені до стягнення з відповідача позовні вимоги складаються з заборгованості за кредитом в сумі 100 924,22 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 29 листопада 2013 року по 28 червня 2019 року в сумі 25 548,76 грн.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 100 924,22 грн. заборгованості по тілу кредиту; в частині вимог щодо стягнення 25 548,76 грн. заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом за період з 29 листопада 2013 року по 28 червня 2019 року відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 100 924,22 грн. Відмовляючи в задоволенні решти позову, вказав на відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та не узгоджено саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Також укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети заяви не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої ним та неповернутої банку суми кредитних коштів. Із врахуванням зазначених вище підстав решта вимог позовної заяви судом визнана необґрунтованими та в їх задоволенні позивачу було відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні сум.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, який не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Оскільки недоліки апеляційної скарги скаржником усунуто в межах встановленого судом строку, відповідно до ухвали від 13 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

01 червня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду без повідомлення учасників справи, про що постановлено відповідну ухвалу.

Згідно з ухвалою від 11 червня 2020 року продовжено строк розгляду цивільної справи на п`ятнадцять днів з дня закінчення дії карантину.

Враховано, що ч.2 розділу 2 «Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року визначено, що процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.При цьому, як вбачається з наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі відповідачем отримано 18 травня 2020 року (а.с. 105). Таким чином, ОСОБА_1 мав достатньо часу для підготовки та подання до апеляційного суду своєї письмової позиції щодо вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що станом на дату розгляду справи апеляційним судом відзиву на апеляційну скаргу не подано, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Обставини, встановлені судами

Відповідно до нової редакції статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»; АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 95-98).

29 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 34).

Як стверджується позивачем, на підставі вказаної анкети-заяви позичальнику було надано кредит на картковий рахунок у розмірі 100 000,00 грн.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7-26).

За доводами позивача, відповідач взяті на себе за договором зобов`язання належним чином не виконав. Вважаючи, що права Банку порушені відповідачем, звернувся до суду з позовною заявою (а.с. 2-5).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконав своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів в сумі 100 924,22 грн. Решту вимог банку суд визнав необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з заборгованості за кредитом у сумі 100 924,22 грн. позивачем не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Оскаржуючи судове рішення в частині відмови суду у стягненні процентів за користування кредитом, позивач зазначає, що пред`явлена до стягнення сума заборгованості відповідача має бути стягнута судом в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Банком не доведено у встановленому процесуальним законом порядку, що саме з наявними у справі Умовами та правилами надання банківських послуг був ознайомлений позичальник, підписуючи анкету-заяву.

Судом враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Так, суд касаційної інстанції зазначив, що роздруківка із сайту позивача не є належним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, за викладених обставин та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, що містять підпис позичальника, надана Банком роздруківка Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Як правильно встановив суд першої інстанції, у анкеті-заяві позичальника від 29 листопада 2013 року процентна ставка дійсно не зазначена.

Враховуючи наведене, інший висновок суду першої інстанції в частині вимоги про стягнення процентів за користування кредитом не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують. Долучений до апеляційної скарги витяг про рух коштів за період з 17.04.2015 року по 24.01.2020 року по кредитній карточці ОСОБА_1 , не був предметом дослідження в суді першої інстанції.

Так, як вже зазначалось апеляційним судом, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Тож, обґрунтовуючи позов невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, в частині сплати процентів за користування кредитом, позивач не може посилатися у апеляційній скарзі обґрунтовуючи відповідну вимогу, на встановлений законом розмір процентів.

Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення в частині відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко