Справа № 214/9347/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. ВінОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній вище квартирі зареєстровано відповідача - ОСОБА_2 , яка більше п`яти років не проживає за вказаною вище адресою. Крім того, відповідач не утримує цю квартиру в належному стані, не виконує в ньому поточного ремонту, не сплачує рахунків за комунальні послуги відповідно до вимог ст.ст. 156,160,162,163,166 ЖК УРСР та Закону України «Про комунальні послуги». Всю заборгованість з комунальних платежів, що нараховуються на ім`я відповідача, доводиться сплачувати йому, як власнику нерухомого майна. Враховуючи стрімке підвищення тарифів на комунальні послуги, у матеріальному відношенні йому досить важко сплачувати комунальні платежі за відповідача, який фактично не проживає в його квартирі, але зареєстрований у ній. Крім того, має бажання скористуватись субсидією зі сплати комунальних платежів, яку гарантує наш Уряд, а реєстрація відповідача у квартирі негативно, з матеріальної точки зору, впливає на розмір призначеної субсидії. В перспективних планах планує продати свою квартиру, а реєстрація відповідача у ній ускладнює цей процес, адже потенційні покупці не бажають купувати квартиру із зареєстрованими особами у ній. У досудовому порядку не може вирішити питання зняття відповідача з реєстрації в належній йому квартирі, оскільки остання уникає розмов на цю тему. Таким чином, відповідач створює йому перешкоди в володінні, користуванні та розпорядженні належним йому на праві приватної власності нерухомим майном.

Відповідно до ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 ЖК УРСР, за членом сім`ї наймача зберігається займане жиле приміщення у разі його тимчасової відсутності у визначених законом випадках протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічна позиція міститься у п.39 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», №5 від 07.02.2014 року. У відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, законодавство вказує на те, що без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду, шляхом позбавлення її права користування житловим приміщенням. У ст.41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Вказана правова норма відповідно до Конституції встановлена в Цивільному кодексі України та Житловому кодексі УРСР. У відповідності з ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. А згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.155 ЖК УРСР, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством. Реєстрація місця проживання відповідача в належній йому квартирі, не дає йому можливості використати вказані права у повному обсязі та створює перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм житлом. Відповідно до викладеного, змушений звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх цивільних прав та інтересів.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просить розглянути справу за її відсутності. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзиву до суду не подала, у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір (а.с.7), довідка (а.с.8), акт (а.с.10).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір (а.с.7), довідку (а.с.8), акт (а.с.10), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у власності позивача, перебування відповідачки на реєстраційному обліку та її відсутність у зазначеній квартирі.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира АДРЕСА_1 є власністю позивача, що встановлено договором (а.с.7).

У зазначеній квартирі зареєстрована відповідачка, яка є донькою позивача, що вбачається з довідки (а.с.8).

Відповідачка у спірній квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, що встановлено актом (а.с.10).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка доводиться позивачеві донькою, відсутня в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню,

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подачі заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 6 квітня 2020 року.

Суддя В.М. Прасолов