Номер провадження: 22-ц/813/547/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (одноособово суддя Бескровний Я.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича, третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , і, уточнивши позов, просила: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. (далі-держреєстратор) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого зареєстровано право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним їй на підставі права приватної власності садовим будинком АДРЕСА_2 , шляхом знесення нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці, просторове місце розташування якого визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля № 1», що наведено у дослідницькій частині висновку судової земельно - технічної експертизи від 20.05.2019 року, та яка примикає з двох сторін до садового будинку ОСОБА_1 і знаходиться на заході від садового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також одноповерхової будівлі прямокутної в плані форми, яка розташована на земельній ділянці, просторове місце розташування якої визначено у каталозі координат кутів будівлі № 4, що наведено у дослідницькій частині висновку судової земельно-технічної експертизи від 20.05.2019 року та яка елементами покрівлі примикає до садового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

21.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.08.2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 23.08.2019 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви щодо забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Суд дійшов неправильного висновку щодо необґрунтованості доводів представника позивача стосовно необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Самі дії відповідача, направленні на державну реєстрацію права власності садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , які були здійсненні у період судового розгляду даної справи, свідчать про бажання відповідача набути всіх правомочностей власника із можливістю безперешкодно здійснювати відчуження вищевказаного нерухомого майна аби ухилитися від можливих наслідків ухвалення рішення суду, а також про реальність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Доводи суду щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову не ґрунтуються на жодній нормі процесуального права.

У випадку вжиття відповідачем ОСОБА_2 заходів стосовно відчуження спірного нерухомого майна, подача заяви про забезпечення позову, її розгляд та винесення рішення за результатами її розгляду будуть не актуальними.

Дії по відчуженню майна: по-перше, можуть бути проведенні без повідомлення позивача по справі і позивач не зможе довідатися про їх здійснення доки їх не буде здійснено, а по-друге, час, який потрібен для відчуження майна, набагато разів менший ніж час для подачі вищевказаної заяви та її розгляд.

Суд не врахував правову природу заходів забезпечення позову, які направленні на недопущення наслідків дії та виконують превентивну функцію, висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи та не відповідають вимогам норм процесуального права. Забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У заяві про забезпечення позову заявник повинен довести лише той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а не, що особа, якій належить майно, на яке представник позивача просить накласти арешт, має наміри по вчиненню дій з його відчуження чи вчиняє такі дії на момент подання відповідної заяви.

Суд посилається на те, що обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. При цьому, фактичними обставинами, на думку суду, з якими пов`язується застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, є дії власника такого майна направлені на його відчуження.

Висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах процесуального права, оскільки сама наявність у відповідача зареєстрованого права власності на нерухоме майно, і, як результат, можливість його безперешкодного відчуження, а також проведення реєстрації під час розгляду справи є загрозою для настання негативних наслідків у вигляді істотного ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на скаргу зазначив:

З матеріалів заяви не вбачається підстав для задоволення клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки останнім не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 75,9 м2, за адресою: АДРЕСА_2 , як не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Не надано доказів на підтвердження того, що на момент подачі заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 вживає заходи щодо відчуження спірного нерухомого майна, а посилання в заяві лише на потенційну можливість ухилення останнього від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Предметом спору є, як вважає позивач, самовільна прибудова до належного їй будинку АДРЕСА_1, а не будинок № 3 , право власності на який не є предметом спору у даній цивільній справі. З огляду на наведене, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок АДРЕСА_2 не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Остання (на теперішній час) заява про зміни до позовної заяви, в якій позивачка ставить питання про скасування рішення державного реєстратора стосовно будинка АДРЕСА_2 , прийнята судом як заява про збільшення позовних вимог ухвалою від 02.09.2019 р. (ухвала оскаржена відповідачем). До цієї заяви ніяких вимог стосовно будинку №3 взагалі позивачем не визначалось. В дійсності будинку АДРЕСА_1 фактично не існує, будинок за таким номером не будувався, не придбавався за цивільно - правовими угодами, не виділявся з іншого, зазначений номер ніякому будинку привласнений не був.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 зареєстровано на підставі підробленої довідки про виплату паю, якого не існувало в СТ „Зелений мис" і який не надавав права на садовий будинок, збудований дідом ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у 60-ті роки.

Накладення арешту на майно, яке не перебуває у спорі порушить права ОСОБА_2 щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке належить йому на праві власності. Крім того, ОСОБА_2 не має намір відчужувати належне йому майно і апелянтом не надано жодного доказу, що відповідач має такі наміри.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що відсутні правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є відповідач (а.с.28).

Колегія суддів погоджується з висновками суду з таких підстав.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст. 149 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (ст. 150 ч.1 п.п.1,2,5,6 ЦПК України).

Забезпечення позову здійснюється, насамперед, з метою гарантувати виконання рішення суду у справі і повинно прийматись лише у разі необхідності, а також бути співмірним із заявленими вимогами, оскільки не обґрунтоване належним чином забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб.

З виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що у суді першої інстанції виник спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення держреєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого зареєстровано право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 і зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним їй на праві власності садовим будинком АДРЕСА_2 , шляхом знесення нерухомого майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 .

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосування відповідних заходів.

Виділені матеріли цивільної справи з питання вирішення заяви про забезпечення позову не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у справі.

Заява про забезпечення позову і матеріали справи не містять також доказів на підтвердження того, що на час вирішення заяви відповідач ОСОБА_2 вживає заходи щодо відчуження спірного нерухомого майна.

Припущення представника позивачки у заяві про забезпечення позову із посиланням на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, у розумінні ст. 149 ч.2 ЦПК України, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження належним і допустимими доказами, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи представника позивачки у скарзі, що: дії відповідача, направленні на державну реєстрацію права власності, здійсненні у період судового розгляду справи, свідчать про бажання відповідача набути всіх правомочностей власника із можливістю безперешкодно здійснювати відчуження вищевказаного нерухомого майна аби ухилитися від можливих наслідків ухвалення рішення суду; заявник повинен довести лише той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а не, що особа, якій належить майно, на яке представник позивача просить накласти арешт, має наміри по вчиненню дій з його відчуження чи вчиняє такі дії на момент подання відповідної заяви; сама наявність у відповідача зареєстрованого права власності на нерухоме майно, і, як результат, можливість його безперешкодного відчуження, а також проведення реєстрації майна під час розгляду справи є загрозою для настання негативних наслідків у вигляді істотного ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, - не заслуговують на увагу.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника позивачки лише на потенційну можливість ухилення останнього від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження зазначених обставин доказами, не є достатньою правовою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи відповідача у відзиві про недоведеність необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на його нерухоме майно, прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на те, що предметом оскарження є ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка підлягає залишенню без змін, судові витрати підлягають відшкодуванню на підставі ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи по суті.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367. 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382. 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч.1 п.2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 03.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков