Постанова

Іменем України

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 2-13112/10

провадження № 61-6385 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Чумаченко Святослав Олександрович,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 26 червня 2019 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Комлевої О. С., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2010 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року між сторонами затверджена мирова угода.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року апеляційнускарги ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року скасовано,

справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 збільшено позовні вимоги, в яких просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

5 984,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову, і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у розмірі 610 396,50 грн, та стягнути судові витрати у розмірі 710,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її витрати на дитину в період з жовтня 2010 року по січень 2019 рік становлять 1 220 793,00 грн,

1/2 частина від якої становить 610 396,50 грн, котрі повинен понести батько дитини, який не працює, інших зобов`язань немає.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд її позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2

на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 984,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 13 жовтня 2010 року,

і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу

за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим,що визнаючи розмір аліментних зобов`язань суд взяв до уваги стан здоров`я та матеріальний стан дитини й відповідача, скасування мирової угоди від 08 листопада 2010 року, яка втратила чинність. При цьому зазначав, що витрати ОСОБА_2 перевищують його заробіток (дохід), що свідчить про приховування додаткових джерел доходів. Батьки відповідача отримують пенсію та відсутні докази надання відповідачем їм матеріальної допомоги.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

У грудні 2019 року представником ОСОБА_2 - адвокатом

Чумаченком С. О., була подана апеляційна скарга на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року, з проханням поновити строк апеляційного оскарження

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року змінено в частині визначення розміру аліментів та зменшено їх суму до 3 089,00 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував положення статей 180-182 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, наявності істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу,

а, отже, і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням його матеріального стану, котрий фактично становить 12 356,40 грн щомісячно, інтересів та потреб саме дитини, тому суд дійшов висновку про зменшення розрахованої суми аліментних зобов`язань до 3 089,00 грн, що фактично становить 1/4 від його заробітку та дасть можливість належним чином виконувати покладені на нього сімейним законодавством зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У квітні 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Чумаченко С. О., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій формі у розмірі 1 181,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 13 жовтня 2010 року, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду

від 12 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка С. О., на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 12 березня 2020 року в указаній малозначній справі, пославшись на підпункт в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, витребувано цивільну справу № 2-13112/10 із Приморського районного суду м. Одеси та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року в указаній малозначній справі, пославшись на підпункт в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка С. О., мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції, стягуючи 3 089,00 грн аліментів за період з 2010 року по 2019 рік є необґрунтованим, оскільки в 2010-2011 роках в середньому відповідає 65,4 відсотки від доходів відповідача, тому платник несе фінансовий тягар, в якому реальні доходи не могли покрити розмір аліментів у розумних межах, чим порушує його права.

Зазначає, що розмір аліментів повинен був визначений, виходячи з рівня доходів платника аліментів в період 2010-2011 років, оскільки тоді виникли підстави позову.

Крім того, стверджує, що судами не було повно та всебічно досліджено докази у справі, а саме доходи платника аліментів за період, який стягуються аліменти, не враховано, що с 2010 року по 2019 рік аліменти не стягувалися взагалі, що потягло за собою хибні висновки щодо визначення несправедливого розміру аліментів.

Також зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норма процесуального права, оскільки залучено третю особу ОСОБА_3 на стадії апеляційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що апеляційний суд надав невірну оцінку тому, що використав норми права без урахування висновків Верховного Суду у постановах: від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, провадження № 61-11325 св 19; від 11 березня 2020 року

у справі №759/10277/18, провадження № 61-22317 св 19 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зазначає, що розмір аліментів, який зменшено апеляційним судом, загрожує сутності права на справедливий розгляд справи, оскільки дитині виповнилося 18 років. Сума аліментів у твердій грошовій сумі 3 089,00 грн визначена апеляційним судом у вигляді 1/4 частки від заробітку відповідача, не відповідає статті 182 СК України.

Зміну матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я або інших випадків, передбачених СК України, ОСОБА_2 не зазначив та не довів, не надав доказів підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті аліментів у встановленому розмірі.

Судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що скасування апеляційним судом Одеської області ухвали районного суду про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами, призвело до фактичного відновлення прав ОСОБА_2 . На 1/2 частини квартири

АДРЕСА_1 , тому майновий стан ОСОБА_2 значно поліпшився. При цьому ОСОБА_2 є співвласником 1/3 квартири

АДРЕСА_2 та мав витрати, які перебільшують 20-кратний розмір прожиткового мінімуму.

Відповідні докази щодо матеріального стану відповідача та витрат, які вказують на приховування джерел надходження коштів, було зазначено у відзиві на апеляційну скаргу та у клопотанні про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, апеляційним судом не досліджені і в оскаржуваній постанові поліпшене матеріальне становище відповідача не зазначено.

Крім того, зазначає, що через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, відбулися зміни в законодавстві, а відповідач не сплачував аліменти дитині в повному об`ємі з 2010 року. Не взявши до уваги ці обставини, суд апеляційної інстанції поставив її та сина у значно не сприятливіші умови порівняно з умовами відповідача, з якого стягується заборгованість по аліментах у примусовому порядку лише з вересня

2019 року.

Судом апеляційної інстанції застосовані положення частини другої статті 182 СК України, які діяли на час виникнення правовідносин, тобто станом на 2010 рік, що є істотним порушенням, оскільки з того часу відбулися зміни в законодавстві.

Законом України від 17 травня 2017 року №037-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, вважає, що у цій справі порушено не тільки її право на справедливий суд упродовж розумного строку, але й право її сина - ОСОБА_3 , 2001 року народження, на достойний рівень життя.

Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив відповідачу строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 було відомо про розгляд справи, він повинен був добросовісно користуватися процесуальними правами, цікавитися розглядом справи, так як зловживання процесуальними правами не допускається. При цьому посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченко С. О., в якому зазначає, що касаційна скарга аргументована лише щодо захисту прав та інтересів відповідача, без урахування прав та інтересів дитини. Вказує,

що ОСОБА_3 був позбавлений батьком особливого піклування та матеріальної допомоги і має право на особливий правовий захист, тому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченко С. О., залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_2 , запис № 576 від 17 жовтня

2001 року (а. с. 4, т.1).

14 червня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюбні відносини, відповідно до свідоцтва про одруження, запис № 208

від 14 червня 2003 року (а. с. 3, т. 1).

22 грудня 2017 року ОСОБА_3 змінив прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » (а. с. 68, т. 1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року у вказаній справі сторонами укладено мирову угоду (а. с. 13, т. 1).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції

(а. с. 188-193, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченко С. О., задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття

та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментівна утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Зазначена норма права правильно застосована районним судом на день ухвалення рішення суду (стаття 10 ЦПК України), а не на день пред`явлення позову, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не врахував положення статей

180-182 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, наявності істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу, а, отже, і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням його матеріального стану, котрий фактично становить 12 356,40 грн щомісячно, інтересів та потреб саме дитини, тому суд дійшов висновку щодо зменшення розрахованої суми аліментних зобов`язань до 3 089,00 грн, що фактично становить 1/4 частини від його заробітку та дасть можливість належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Суд апеляційної інстанції неналежним чином перевірив обставини, визначені статтею 182 СК України, не взяв до уваги стан здоров`я і матеріальне становище дитини та батька дитини, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень статті 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на дитину, тому необґрунтовано зменшив розмір аліментів на дитину. При цьому докази, що підтверджують матеріальний стан ОСОБА_2 , дозволяють забезпечувати гармонійний розвиток дитини й таким доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а апеляційний суд, не вказавши для цього норми ЦПК України, які б порушив районний суд, переоцінив ті самі докази.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліменти

на утримання дитини у розмірі 5 984,00 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення суду безпідставні, так як суд мотивував свої висновки, визнавши причини, з яких такий строк пропущено, поважними.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо необхідності стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його доходу, що в твердому грошовому вираженню складає 1 181,00 грн, є безпідставними, так як направлені на переоцінку доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасоване судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, тому касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасувати й залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 26 червня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк