АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року місто Київ.

Справа № 761/38827/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/5927/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року, (ухваленого у складі судді Осаулова А.А., повний текст рішення складено 27 січня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Національна страхова компанія" "Оранта" про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29.11.2019 року, просив суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди 8 029,22 грн., судовий збір 768,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 квітня 2019 року в м. Києві по вул. Дегтярівській, 11 Г, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 3307» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який проходивстрокову військову службу на посаді водія в/ч № НОМЕР_1 , та автомобіля «Мазда СХ-5», д/н НОМЕР_3 , що належить позивачу та знаходився під його керуванням.
Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнав себе ОСОБА_3 , що було встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року.
Протоколами огляду транспортного засобу від 16.04.2019 р. та від 15.05.2019 р. був встановлений перелік пошкоджень, отриманих автомобілем «Мазда СХ-5», д/н НОМЕР_3 у результаті ДТП. Матеріальні збитки, пов`язані із здійсненням відновлювального ремонту, виконаного ТOB «ВІДІ-СКАЙ» в межах пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, склали 37056,67 грн.
Позивач звернувся до ПАТ «НСК «ОРАНТА», що є страхувальником військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9634279 від 03.12.2018 р., з заявоюпро настання страхового випадку, а також з заявою про виплату страхового відшкодування, які були зареєстровані 16.04.2019 р. та об`єднані у справі під №19-32-5863. ПАТ «НСК «ОРАНТА» здійснило відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля у сумі 12335,65 грн. Також в процесі розгляду даного позову ПАТ «НСК «ОРАНТА» здійснило додаткову страхову виплату у розмірі 16691,8 грн.

Зважаючи на різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та фактичним розміром матеріальних збитків, позивач звернувся до ПАТ «НСК «ОРАНТА» 05.06.2019 р. із заявою про перегляд суми страхового відшкодування. Листом №09-02-16/6629 від 05.07.2019 р. ПАТ «НСК «ОРАНТА» повідомило, що розрахунок суми страхового відшкодування був здійснений з урахуванням положень Закону №1961, зокрема статті 29, та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/1159 від 24.07.2009 р. При цьому, у відповіді було констатовано, що, згідно розрахунку страхового відшкодування, сума матеріального збитку, без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, складає 18486,07 грн., а з урахуванням фізичного зносу - 12335,65 грн.

Таким чином, страхове відшкодування, виплачене ПАТ «НСК «ОРАНТА», лише частково компенсує витрати, пов`язані з виконанням відновлювального ремонту автомобіля.
Оскільки водій ОСОБА_2 , з вини якого сталося ДТП, є військовослужбовцем, що проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України і автомобіль «ГАЗ 3307» д/н НОМЕР_2 належить цій військовій частині, відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, має здійснюватися військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права, безпідставну відмову в позові та не вірне застосування правової позиції Верховного Суду до правовідносин, які не були предметом дослідження Верховним Судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини просив залишити рішення без змін. посилаючись на те, що розмір збитків, завданий позивачу не перевищує ліміту за договором страхування цивільної відповідальності, а тому вони не зобов`язані відшкодовувати позивачу різницю між виплатою страхової компанії та витратами позивача на відновлення власного автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядати справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вказаним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правовідносини сторін урегульовані статтею 1188 ЦК України, пунктом 1 частини першої якої передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх службових обов`язків.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Мазда СХ-5» д/н НОМЕР_4 (а.с. 6).

ОСОБА_2 , який проходить строкову військову службу на посаді водія В/ч № НОМЕР_1 , 15.04.2019 року о 10 год. 05 хв. в м.Києві по вул.Дегтярівській, 11 Г, керуючи автомобілем «ГАЗ 3307» д/н НОМЕР_2 , вчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда СХ-5», д/н НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2019 року встановлена вина ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, звільнено останнього від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення (а.с. 7).
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Між ПАТ HACK «ОРАНТА» та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 03.12.2018 року укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс AM 9634279), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу ГАЗ 3307, д.н. НОМЕР_5 (а.с. 12).
Ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну по даному полісу становить 100 000,00 грн., франшиза 0 грн.
16.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НСК «ОРАНТА» з заявою про настання страхового випадку та заявою про страхове відшкодування.
16.04.2019 року та додатково 15.05.2019 року за участю позивача було проведено огляди пошкодженого автомобіля позивача, за результатами якого було складено звіт дослідження відновлювального ремонту №АА47820Н-2 на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно висновків якого прямий матеріальний збиток (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.48), завданий в результаті вищезазначеного ДТП склав 12335,65 грн. (а.с.44-46).
Претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля Позивач не пред`являв, і своїм власноручним підписом в акті огляду підтвердив правильність та повноту проведеного огляду (а.с.49,52)
Відповідно до акта виконаних робіт № СКмСА-005246 від 21.05.2019 року, складеного ТОВ «Віді-скай», вартість відновлювального ремонту т/з «Мазда СХ-5» д/н НОМЕР_4 становить 37 056, 67 грн. (а.с.10).
ПАТ «НСК «ОРАНТА» здійснило відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля у сумі 12335,65 грн. (а.с.13-14) та 16691,75грн. (а.с.33), загальний розмір виплаченого страхового відшкодування склав 29 027,40.
За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач довів, а відповідач не заперечував, що для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля, позивач витратив 37 056 грн. 67 коп., про що в матеріалах справи є відповідна квитанція.(а.с.11)

Відмовляючи позивачу в стягненні з відповідача різниці між виплаченою страховиком сумою та реально витраченими позивачем коштами, суд виходив з того, що сума реальних збитків є меншою ніж ліміт відповідальності страховика, а тому винна особа не зобов`язана відшкодовувати таку різницю. При цьому суд послався на постанову Великої Палати ВС в справі № 755/18006/15-ц.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки він не відповідає нормам матеріального права, а обставини встановлені в даній справі не співпадають з обставинами справи, щодо яких формувалась правова позиція Верховним Судом.

Так , за обставинами даної справи вірно встановлено судом, що страховик виплатив позивачу меншу суму, оскільки провів відшкодування з урахуванням розрахунку зносу замінених деталей автомобіля, використаних під час ремонту.

Суд вірно встановив, що такі дії третьої особи, повністю відповідають вимогам ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

З огляду на викладене та положення ст. 1194 ЦК України, та з урахуванням обставин даної справи за якими, страхової виплати, яку здійснила третя особа в межах Закону, недостатньо для покриття прямої дійсної шкоди позивача, різниця має бути відшкодована відповідачем, який не має права вимагати врахування зношеності деталей, які змушений замінювати позивач, через винні дії водія відповідача.

Колегія суддів не вважає за можливе застосовувати до даної справи висновки Великої Палати, висловлені в постанові від 04 липня 2018 року під час розгляду іншої цивільної справи № 755/18006/15-ц, в якій не досліджувались подібні обставини, а робився лише загальний висновок, про відповідальність особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі, коли потерпіла особа не зверталась до страхової компанії де така відповідальність була застрахована , не отримувала відмову, а одразу звернулась з позовом до винуватця ДТП.

За обставинами даної справи позивач надав до СК докази про понесені ним витрати на ремонт власного транспортного засобу, проте отримав лише часткове задоволення вимог, оскільки була врахована зношеність замінених деталей.

Таким чином, сума завданих позивачу реальних збитків з врахуванням виплачених третьою особою сум становить 8 029,27 грн.(37056,67 грн. - 12335,65 грн. - 16691,75грн.), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення розміру матеріального збитку, не відповідності висновків суду встановленим обставинам, та не вірного застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи ці положення процесуального закону, а також те, що суд не висновки суду не відповідали встановленим обставинам справи, суд порушив норми матеріального права , - рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішенням апеляційного суду позов задовольняється то судовий збір , який позивач сплатив за подачу позову в сумі 768 грн. 40 коп. та 1152 грн. за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача в загальному розмірі 1920 грн. 40 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) у відшкодування майнової шкоди 8 029 грн.22. коп. та 1920 грн. 40 коп. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 13 квітня 2020 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Олійник В.І.

Кулікова С.В.