Справа № 314/1809/20
Провадження № 2/314/909/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2020 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/1809/20 за позовом ОСОБА_1 до Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (далі - Відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2) про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що уберезні 2007 році придбав у ОСОБА_3 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить розписка. Після проведення ремонту в будинку позивач у 2008 році позивач вселилився до вказаного житлового будинку. Переоформити право власності на позивача ОСОБА_3 не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач разом з родиною продовжує проживати в даному будинку, сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт тощо. Відповідач-2, що є дочкою ОСОБА_3 , не претендує на право власності на спірний будинок, претензій щодо безпідставності проживання позивача у даному будинку не пред`являла. За вказаним житловим будинком зареєстрована земельна ділянка площею 0,57 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка на теперішній час відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 11.03.1998 серії ЗП № 033 значиться за ОСОБА_3 .

Оскільки відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, то позивач вважає, що він є власником вказаного вище будинку.

Як передбачено нормами ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок до особи переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений. На підставі вказаної норми позивач просить визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0,57 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства та яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач-1 надав до суду заяву, в який зазначив, що підтверджує факт користування позивачем житловим будинком та земельною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з погосподарською книгою користувачем будинку та земельної ділянки, що знаходиться під будинком, є позивач.

Відповідач-2 у заяві про визнання позову зазначила про те, що їй відомо про факт продажу її батьком житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , тому вона не має претензій до проживання у спірному будинку позивача і на право власності ані на будинок, ані на земельну ділянку не претендує. Під час прийняття спадщини після померлого батька наміру приймати у спадок будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не мала.

Позивачем до суду подано заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити.

Відповідач-1 до суду подав заяву, з якої вбачається, що Максимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідач-2 надала суду заяву про визнання позову в повному обсязі.

За клопотанням позивача витребувана з Вільнянської державної нотаріальної контори судом інформація щодо наявності чи відсутності заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав:

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10.04.2020 № 206593930 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній запис про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 .

З розписки, складеної ОСОБА_3 20 березня 2007 року, вбачається, що ним від позивача отримані гроші в розмірі 5000 гривень за будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Максимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до інформації, наданої Вільнянською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 спадщину у вигляді земельної ділянки, площею 5,88 га, розташовану на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЗП № 031117, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 218, виданого Вільнянською районною радою народних депутатів 20.08.1999 р., кадастровий номер :03:001:0034, прийняла його дочка - Відповідач-2 по справі.

Право власності в порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за тією ж адресою, Відповідач-2 не оформила, оскільки знала, що вказані об`єкти були продані її батьком в березні 2007 року.

Відповідно до довідок Максимівської сільської ради від 11.12.2019 №№ 631, 632 ОСОБА_1 проживає постійно з 2008 року та веде господарство за адресою АДРЕСА_1 , згідно з погосподарською книгою є користувачем і будинку, і земельної ділянки за цією адресою.

Як вбачається з акта обстеження житлово-побутових умов від 11.12.2019 № 629, складеного комісією у складі сільського голови Байдукової О.М. , депутата сільської ради Безсонної Г.В., депутата сільської ради Гладкої С.М., позивач з 2008 року проживає постійно без реєстрації в АДРЕСА_1 , є господарем у дворі, має господарство. Родина позивача у складі його дружини ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також проживає без реєстрації за цією адресою.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач сплачує послуги з електропостачання за цією адресою протягом тривалого часу, при оформленні договорів щодо страхування, приєднання до мережі Інтернет, про банківське обслуговування позивач та його дружина вказують місце проживання за адресою спірного будинку: АДРЕСА_1 .

Факт володіння й користування будинком з 2008 року позивачем визнається відповідачами, отже, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведенного суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачами по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідачів, судові витрати слід залишити за позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, яка встановлює, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що іншим чином підтвердити право власності позивача на земельну ділянку неможливо, то суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 344, 377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, місцезнаходження: Запорізька область, Вільнянський район, с. Максимівка, вул. Центральна, буд. 18, 1, ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,57га, яка розташована на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для ведення особистого підсобного господарства.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26.06.2020.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

26.06.2020