Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2020 Справа №607/14002/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретарів судового засідання: Зубко О.Я., Нюні ОСОБА_1 .А., Субчак Г.Я., Костинник О.П., Сагайдак М.Б., Григорусь О.М., Гнатенко І.В., Добрянської О.І., Дрозд Х.Я., Грабської Ю.І., представника позивачів: адвоката Саламандри Г.М., представників відповідача ОСОБА_2 : адвоката Янковича І.Є., ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та позов ОСОБА_5 до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Тернопільської області, ОСОБА_2 , відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області з участю третіх осіб ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту та дублікату заповіту, скасування державної реєстрації та зобов`язання внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 , складеного на користь ОСОБА_2 та посвідченого 05 квітня 2000 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., за реєстром №1973.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_7 , 1938 року народження, громадянин Російської Федерації, якому на праві особистої приватної власності в Україні належали житлові будинки з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та 1/2 частина будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . Той факт, що позивач ОСОБА_4 являється племінником ОСОБА_7 встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року. У передбачений законом строк ним подано заяву про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_7 в Тернопільську районну державну нотаріальну контору. Як стало відомо, заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору також подала ОСОБА_2 , яка пред`явила дублікат заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, складеного на її користь та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. У заповіті зазначено, що ОСОБА_7 заповідає ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_3 і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось. Позивач вказав, що вважає заповіт від 5 квітня 2000 року, вчинений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не відповідало його волі на складання заповіту в частині «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось», заповіт в цій частині є підробленим, оскільки візуально видно, що до основного тексту заповіту внесено додатковий текст «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось», так як проміжок мі рядками текстів різний, додатково внесений текст змістився від початку рядка в праву сторону вниз, а також різна товщина штрихів літер між основним та додатковим текстом заповіту. З урахуванням викладеного просить визнати заповіт ОСОБА_7 на корись ОСОБА_2 , посвідчений 5 квітня 2000 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 1973, недійсним.

Крім цього, позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Тернопільської області, ОСОБА_2 , відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, треті особи- ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту та дублікату заповіту, скасування державної реєстрації та зобов`язання внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що вона громадянка Республіки Казахстан, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Чистилів Тернопільського району Тернопільської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернополі помер її дядько ОСОБА_7 , 1938 року народження, громадянин Російської Федерації. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належні йому житлові будинки з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами по АДРЕСА_2 . Батько позивача ОСОБА_8 помер ще у 1982 році та був рідним братом померлого дядька ОСОБА_7 І. ОСОБА_5 відноситься до спадкоємців другої черги за законом за правом представлення, тому 11 березня 2013 року звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька у спадковій справі №107/2013. Крім неї до Тернопільської районної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 звернулись 05 березня 2013 року ОСОБА_6 та 05 липня 2013 року ОСОБА_4 Як стало відомо, 22 липня 2013 року заяву про прийняття спадщини за законом в Тернопільську районну нотаріальну контору також подала ОСОБА_2 , як спадкоємець четвертої черги за законом, мотивуючи свою заяву тим, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час подачі заяви позивачем про прийняття спадщини, нотаріус перевірила наявність заповітів у Спадковому реєстрі. Будь-яких заповітів від імені ОСОБА_7 у спадковому реєстрі виявлено не було. Отже, ОСОБА_5 та її брат ОСОБА_4 були впевнені, що мають право спадкувати за законом. Через шість місяців після смерті ОСОБА_7 , 15 серпня 2013 року представник позивача по довіреності звернулась до Тернопільської районної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 та грошові вклади в АТ «Державний ощадний банк України». Проте, завідувач Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2004/02-14 від 14 серпня 2013 року, якою відмовила позивачу ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті гр. ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що при розгляді документів, а саме свідоцтва про смерть померлого, свідоцтва про зміну прізвища з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_7 » та витягів з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області про народження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було виявлено, що у графі «по-батькові» відсутні відомості, що не дає змоги ототожнити особу та довести факту родинних стосунків ОСОБА_5 по відношенню до померлого, що необхідно для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач ОСОБА_5 вказала, що факт родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_7 , а саме те, що вона є рідною племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_12 , 1903 року народження і ОСОБА_13 , 1900 року народження доводиться долученими до позовної заяви доказами: копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 5 від 04 жовтня 2013 року з якої вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 уклади шлюб, про що 02.11.1929 року Чистилівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області складено актовий запис №7. Після шлюбу дружина отримала прізвище « ОСОБА_15 »; копіями Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію №8 від 10 вересня 2013 року та №7 від 10 вересня 2013 року з яких вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_10 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_6 (народився ІНФОРМАЦІЯ_4 ); копією свідоцтва про зміну прізвища або імені №55 від 22.12.1960 року з якого слідує, що ОСОБА_9 змінив прізвище на ОСОБА_16 ; копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 , яким підтверджується, що батьком ОСОБА_17 є ОСОБА_8 . Також, позивач вказала, що 19 серпня 2013 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до Тернопільської районної державної нотаріальної контори дублікат заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, складеного на користь ОСОБА_2 , виданий Державним нотаріальним архівом Тернопільської області 19 серпня 2013 року. Відповідно до вказаного заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., ОСОБА_7 заповів ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_3 . Як вбачається із витягу із Спадкового реєстру №34882186 від 19 серпня 2013 року дублікат заповіту був зареєстрований у Спадковому реєстрі лише 19 серпня 2013 року, тобто через сім місяців після смерті спадкодавця. Складаючи такий заповіт, ОСОБА_7 виражав свою волю і заповідав ОСОБА_2 тільки будинок по АДРЕСА_3 . Крім того, 05 вересня 2003 року ОСОБА_7 подарував будинок по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 . Враховуючи те, що будинок, зазначений в заповіті, був в 2003 році подарований ОСОБА_2 , тому заповіт від 5 квітня 2000 року, складений ОСОБА_7 не був внесений нотаріусом до Спадкового реєстру. Оскільки нотаріус, яка посвідчувала заповіт, складений 05 квітня 2000 року від імені ОСОБА_7 , померла, на другому екземплярі заповіту, який знаходився на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Тернопільської області після смерті ОСОБА_7 були внесені зміни в текст заповіту, а саме додруковано текст: « і все моє майно, де бвоно не було і з чого б воно не складалося». Візуально видно, що відстань між основними рядками заповіту і додрукованим текстом не збігається, крім того шрифт основного і додрукованого тексту відрізняються, а відповідно відрізняється колір барвника між основним і додрукованим текстом заповіту, а тому позивач вважає недійсним заповіт від 05 квітня 2000 року, вчинений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. та зареєстрований в реєстрі за №1973, а також дублікат вказаного заповіту, виданий 19 серпня 2013 року Державним нотаріальним архівом Тернопільської області, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним, а заповіт не відображає волі заповідача на складання заповіту в частині «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось», так як заповіт в цій частині є сфальсифікований. Із урахуванням наведеного позивач просить суд: встановити, що ОСОБА_5 є рідною племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_12 , 1903 року народження, і ОСОБА_13 , 1900 року народження; визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. та зареєстрований в реєстрі № 1973; визнати недійсним дублікат заповіту ОСОБА_7 від 5 квітня 2000 року за реєстровим № 1973, що виданий 19 серпня 2013 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Тернопільської області Радомською-Павлович В.А. та зареєстрований в спадковому реєстрі за № 54901890; скасувати державну реєстрацію та зобов`язати Реєстраційну службу Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_5 право на спадщину після померлого ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом друга черга спадкування за правом представлення, як племінниці померлого ОСОБА_7 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на ј частину житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року відкрито провадження у цивільній справі №607/14002/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 10 вересня 2014 року у вказаній справі за заявою позивача ОСОБА_4 вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_18 вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходиться по АДРЕСА_3 , Ѕ частини будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року відкрито провадження у цивільній справі №607/14338/14-ц за позовом ОСОБА_5 до Тернопільської районної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву Тернопільської області, Романюк Г.Г ОСОБА_19 , Тернопільського районного управління юстиції, треті особи- ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2014 року цивільну справу № 607/14002/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та цивільну справу № 607/14338/14-ц за позовом ОСОБА_5 до Тернопільської районної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву Тернопільської області, Романюк Г ОСОБА_20 , відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, третя особи- ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом об`єднано в одне провадження та присвоєно їм єдиний №607/14002/14-ц.

Ухвалою суду від 26 січня 2015 року у цивільній справі №607/14002/14-ц за клопотанням позивача ОСОБА_5 призначено судово-технічну експертизу примірника заповіту від 05 квітня 2000 року, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., зареєстрованого в реєстрі за №1973(бланк АВК 455804), на час проведення якої провадження у справі зупинено.

18 червня 2015 року до суду надійшов висновок експерта №34 від 10 червня 2015 року за результатами проведення судово-технічної експертизи документа, у зв`язку із чим провадження у цивільній справі №607/14002/14-ц було відновлено.

Ухвалою суду від 12 червня 2017 року у цивільній справі №607/14002/14-ц за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 -адвоката Саламандри Г.М. призначено судову техніко-криміналістичну експертизу примірника заповіту від 05 квітня 2000 року, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., зареєстрованого в реєстрі за №1973(бланк АВК 455804), на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року за результатами розгляду клопотання судових експертів Київського НДІСЕ ОСОБА_21 , ОСОБА_22 постановлено ухвалу про надання дозволу на застосування судовими експертами методу вологого копіювання при проведенні додаткової судової техніко-криміналістичної експертизи, призначеної ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року у цивільній справі №607/14002/14-ц.

06 березня 2018 року до суду надійшов висновок експертів №14248/14249/17-33 від 20 лютого 2018 року за результатами проведення додаткової судово-технічної експертизи документів та відновлено провадження у справі.

07 червня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю. Додатково зазначив, що предметом оскарження по справі є примірник заповіту, який зберігався в Державному нотаріальному архіві Тернопільської області. Внести зміни у заповіт, який зберігався в Державному нотаріальному архіві Тернопільської області, не являється можливим. Вищенаведене свідчить про те, що заповіт, який складений 05.04.2000 р. ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., у тому вигляді, який він має, виготовлений під час його посвідчення, він повністю виражає волевиявлення спадкодавця. Часткове незначне зміщення останньої строки тексту заповіту « ОСОБА_19 воно не було і з чого б не складалось» могло бути спричинене програмними збоями комп`ютера, або несправностями друкуючого пристрою, а не ознаками внесення змін у первинний зміст документу шляхом монтажу (додруковування), що підтверджено Висновком експерта № 34 від 10.06.2015 року Державного НДЕКЦ МВС України та Висновком Львівського НДІСЕ № 2007 криміналістичної експертизи технічного дослідження документів по цивільній №607/22189/13-ц. Експертами встановлено, що «Фрагмент досліджуваного тексту: «і все моє майно, де б» співпадає з основним текстом заповіту за гарнітурою шрифту, кеглем та шириною вертикальних елементів літер». «Фрагмент досліджуваного тексту: «воно не було і з чого б воно не складалось» співпадає з основним текстом заповіту за гарнітурою шрифту, кеглем та шириною вертикальних елементів літер».

Представник позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Саламандра Г.М. у своїх письмових поясненнях, що надійшли до суду 24 січня 2019 року зазначила, що вона не погоджується із запереченнями, викладеними у відзиві на позов. Вказала, що з висновку експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення додаткової судово-технічної експертизи документів від 20 лютого 2018 року №14248/14249/17-33 вбачається, що у текст заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, складеного на користь ОСОБА_2 вносилися зміни шляхом додруковування фрагменту тексту «і все моє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось». Вказаний висновок експертів не суперечить висновку експерта №34 від 10.06.2015 року Державного НДЕКЦ МВС України та висновку Львівського НДІСЕ МЮ України №2007 криміналістичної експертизи технічного дослідження документів по цивільній справі №607/22189/13-ц. Із врахуванням наведеного не можна погодитись з твердженням представника відповідача ОСОБА_2 , що текст у другому примірнику заповіту відповідав дійсній волі спадкодавця, а відтак є всі підстави для визнання даного заповіту недійсним. Жодних інших доказів, які б спростували висновок експертів №14248/14249/17-33 від 20 лютого 2018 року, зокрема першого примірника заповіту представником відповідача суду не надано.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року провадження у цивільній справі №607/14002/14-ц зупинено до вирішення питання про відвід головуючого судді Дзюбича В.Л.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року під головуванням судді Сливки Л.М. відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Дзюбича В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та позовом ОСОБА_5 до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Тернопільської області, Романюк Г ОСОБА_20 , Тернопільського районного управління юстиції за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року провадження у цивільній справі №607/14002/14-ц зупинено до вирішення питання про відвід головуючого судді Дзюбича В.Л.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року під головуванням судді Вийванко О.М. відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Дзюбича В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та позовом ОСОБА_5 до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Тернопільської області, Романюк Г ОСОБА_20 , Тернопільського районного управління юстиції за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності та зобов`язання вчинити дії.

Представник позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 -адвокат Саламандра Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_2 - адвокат Янкович І.Є. та Романюк С.О. в судовому засіданні проти позовів заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду листа, в якому просить справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача Державного нотаріального архіву Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. При вирішенні спору покладається на думку суду.

Представник відповідача відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду листа, в якому просить справу розглядати у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 10 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області.

Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 та Ѕ частини житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_2 , яка відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 21 лютого 1989 року Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації зареєстрована за ОСОБА_7 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Першою тернопільською держнотконторою 14 лютого 1989 року за реєстром № 2-104.

Як вбачається із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. 05 квітня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за №1973, ОСОБА_7 , громадянин Росії, що мешкає в АДРЕСА_4 , Росія, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3 , і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_2 .

05 вересня 2003 року ОСОБА_7 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдарована) уклали договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., згідно якого Дарувальник подарував, а Обдарована прийняла в дар житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_7 до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись: 05 березня 2013 року ОСОБА_6 (заява №257), 11 березня 2013 року позивач ОСОБА_5 (заява №299), 05 липня 2013 року позивач ОСОБА_4 (заява №95), та 22 липня 2013 року відповідач ОСОБА_2 (заява №912).

Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 2434/02-14 від 06 серпня 2013 року позивачу ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що неможливо ототожнити особу та довести факту родинних стосунків ОСОБА_4 по відношенню до померлого.

Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 2004/02-14 від 14 серпня 2013 року позивачу ОСОБА_5 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що неможливо ототожнити особу та довести факту родинних стосунків ОСОБА_5 по відношенню до померлого.

19 серпня 2013 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Тернопільської області Радомською-Павлович В.А. видано ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 згідно довіреності, дублікат заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., за реєстром №1973 замість втраченого оригіналу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2013 року (справа № 607/14643/13-ц) встановлено факт родинних стосунків, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є племінником ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2013 року (справа № 607/16055/13-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 лютого 2014 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 та на Ѕ частину будинковолодіння в АДРЕСА_2 , що складається з будинку в плані під літерою «А», сараю в плані під літерою «Б», вбиральні в плані під літерою «В», огорожі в плані під № АДРЕСА_5 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як слідує із мотивувальної частини вказаного судового рішення, ОСОБА_2 успадкувала вищезазначене майно на підставі заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., зареєстрованого в реєстрі за №1973, дублікат якого видано Державним нотаріальним архівом Тернопільської області 19 серпня 2013 року.

З висновку криміналістичної експертизи технічного дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів за матеріалами цивільної справи №607/22189/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та інших про визнання заповіту недійсним №2007 від 29 липня 2014 року вбачається, що встановити чи заперечити факт внесення змін у текст другого примірника заповіту ОСОБА_7 , складеного на користь ОСОБА_2 і посвідченого 05 квітня 2000 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й.(реєстр №1972), шляхом додруковування фрагменту тексту «… і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» і визначити таким чином його первинний зміст, не виявляється можливим з причин, викладених в дослідницькій частині висновку. Встановити-на одному чи різних принтерах надруковано текст вищезазначеного примірника заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року-не виявляється можливим з причин, викладених у дослідницькі частині висновку.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкоємці за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин-ч.1 ст.1235 ЦК України.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

За правилами ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття.

До спадкоємців другої черги за законом належать рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері- ст.1262 ЦК України

Племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові(сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Загальні вимоги до заповіту визначено у ст.1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статті 1251-1252 ЦК України та підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Верховний Суд України у своєму правовому висновку від 06.09.2017 року у справі 6-2424цс16 вказав, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: 1) призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); 2) без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині; у разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність (частини друга, третя, четверта статті 1235 ЦК); 3) охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати в майбутньому. Якщо він розподілив між спадкоємцями лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав (частини перша, третя статті 1236 ЦК); 4) зробити у заповіті заповідальний відказ, відказоодержувачами у якому можуть бути особи, які входять, а також ті, які не входять до числа спадкоємців за законом (стаття 1237 ЦК) ; 5) зобов`язати спадкоємців до вчинення певних дій немайнового характеру, зокрема, щодо розпорядження особистими паперами, визначення місця і форми здійснення ритуалу поховання, дій, спрямованих на досягнення суспільно корисної мети (стаття 1240 ЦК); 6) обумовити виникнення права спадкування наявністю певної умови (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо), тобто скласти заповіт з умовою. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства (частини друга, третя статті 1242 ЦК); 7) установити сервітути щодо земельних ділянок, без зміни їх цільового призначення, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб (стаття 1246 ЦК).

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується на загальних підставах спадкоємцями за законом, до їх числа входять і ті спадкоємці відповідної черги за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_7 серед інших спадкоємців із заявою про прийняття спадщини за законом до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись 05 липня 2013 року позивач ОСОБА_4 та 11 березня 2013 року позивач ОСОБА_5

Факт родинних стосунків між померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_5 повністю підтверджується наступними дослідженими судом доказами.

Так, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області 04 жовтня 2013 року, підтверджується, що батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначені ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №5, сформованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області 04 жовтня 2013 року вбачається, що 02 листопада 1929 року Чистилівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області складено актовий запис №2 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_25 .

Як слідує із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №8, сформованого 10 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

У відповідності до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №7, сформованого 10 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зазначені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Як вбачається зі свідоцтва про зміну прізвища або імені №55 від 22 грудня 1960 року ОСОБА_9 змінив прізвище на « ОСОБА_16 », тобто взяв дошлюбне прізвище своєї матері.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Чистилівською сільською радою Великоглибочецького району Тернопільської області 22 грудня 1960 року(потворно) батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 вказані: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Відтак, з наведеного вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який 22 грудня 1960 року змінив прізвище на « ОСОБА_16 » та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є рідними братами, а їхніми батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого повторно 22 квітня 1997 року, 20 липня 1961 року ОСОБА_8 зареєстрував шлюб із ОСОБА_26 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 03 лютого 1982 року Тернопільським районним відділом ЗАГС, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначені: ОСОБА_8 та ОСОБА_27 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин, а саме: що брат позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , матір`ю та батьком якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 значаться ОСОБА_8 та ОСОБА_27 є племінником ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є племінницею ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_11 батько позивачів у справі ОСОБА_8 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_7 , виданим відділом ЗАГС управління юстиції міста Костаная, Республіка Казахстан.

Відтак, позивачі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у разі відсутності заповіту та спадкоємців попередніх черг за законом, мають право на спадкування в порядку спадкування за правом представлення після смерті свого дядька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із висновку проведеної за ухвалою суду судово-технічної експертизи №34 від 10 червня 2015 року примірника заповіту від 05 квітня 2000 року, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. за реєстром №1973, за результатами дослідження заповіту встановлено наступне: ознаки внесення змін у первинний зміст наданого на експертизу заповіту шляхом підчистки, дописки, травлення, змивання - відсутні.

Вирішити питання, щодо того, чи не додрукований фрагмент тексту: «воно не було і з чого б воно не складалось» до основного змісту документа не виявляється можливим у зв`язку з неможливістю встановити природу походження виявлених ознак, чи вони є ознаками внесення змін у первинний зміст документу шляхом монтажу (додруковування), або це ознаки програмних збоїв комп`ютера, або несправності друкуючого пристрою. Ознаки внесення змін шляхом додруковування фрагменту досліджуваного тексту: «і все моє майно, де б» відсутні.

Вирішити питання відносно того, чи на одному друкуючому пристрої нанесений досліджуваний фрагмент тексту: «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось» та основний машинописний текст заповіту не виявляється можливим через відсутність необхідного комплексу збіжних ознак, достатніх для встановлення індивідуальної тотожності. Встановлені ознаки достатні лише для висновку про те, що досліджуваний фрагмент тексту: «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось» та основний машинописний текст документу, нанесено з використанням друкуючого пристрою з електрофотографічним способом формування зображень.

Питання відносно того: «Чи тонер для друкованого пристрою, яким нанесено надрукований текст заповіту та фрагмент тексту («і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось») належить до одного типу партії і виробника, чи до різних?» не вирішувалось з причин зазначених у дослідницькій частині висновку експерта.

Фрагмент досліджуваного тексту: «і все моє майно, де б» співпадає з основним текстом заповіту за гарнітурою шрифту, кеглем та шириною вертикальних елементів літер. Фрагмент досліджуваного тексту: «воно не було і з чого б воно не складалось» співпадає з основним текстом заповіту за гарнітурою шрифту, кеглем та шириною окремих вертикальних елементів літер.

Висновком експертів за результатами додаткової судово-технічної експертизи документів №14248/14249/17-33 від 20 лютого 2018 року встановлено, що у наданому на дослідження заповіті від 05.04.2000 від імені ОСОБА_7 основний текст заповіту та фрагмент «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» надруковані не одночасно (не за один друкувальний цикл).

Вирішити питання про те, з яким саме інтервалом у часі (тобто на скільки пізніше від часу друку основного тексту) та коли саме був виконаний фрагмент тексту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.», а також чи є відповідним час його друку в заповіті тому часу, який вказаний у ньому - 05.04.2000, не виявилося можливим з причини відсутності в теперішній час науково обґрунтованої методики по встановленню конкретного часу (абсолютної давності) реквізитів документів, виконаних на друкуючих пристроях з лазерною технологією друку.

Тип друкуючого пристрою, на якому виконаний текст наданого на експертизу заповіту від 05.04.2000 від імені ОСОБА_7 , є монохромний знакосинтезуючий пристрій з лазерною технологією друку (лазерний принтер, багатофункціональний пристрій (БФП).

Текст наданого на дослідження заповіту від 05.04.2000 та його фрагмент у другому абзаці «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» надруковані за допомогою одного і того ж знакосинтезуючого пристрою (лазерного принтера, БФП).

У заповіті від 05.04.2000 від імені ОСОБА_7 є крапки і цятки, утворені скупченнями частинок тонеру в результаті друкування на лазерному принтері (БФП), що містяться поверх штрихів підписів і рукописних знаків та елементів відтиску печатки від імені приватного нотаріуса Василишин С.Й.

У текст заповіту від імені ОСОБА_7 вносилися зміни шляхом додруковування фрагменту тексту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.».

Наявні у тексті заповіту відмінності між основним текстом та його фрагментом «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» за топографічними ознаками, які свідчать про додруковування даного фрагменту до основного тексту, викладені у п. ІІІ дослідницької частини висновку.

Як зазначено у п.ІІІ дослідницької частини вказаного висновку експертів в результаті проведених досліджень тексту заповіту за допомогою мікроскопу, відео спектральної лупи і відео спектрального компаратора( в різних умовах освітлення), лінійки та вимірювальної лупи встановлено, що фрагмент тексту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» відрізняється від основного тексту заповіту за характером його розміщення(топографічними ознаками). Встановлені у тексті заповіту відмінності між основним текстом та його фрагментом у другому абзаці «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.»за вказаними топографічними ознаками є суттєвими та достатніми для висновку про те, що фрагмент тексту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» додрукований до основного тексту заповіту, а отже це є свідченням того, що текст заповіту і його фрагмент у другому абзаці «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» надруковані не одночасно(не за один друкувальний цикл).

На підставі результатів дослідження, викладених у ІІ-му пункті дослідницької частини висновку, які вказують на те, що на аркуші заповіту містяться характерні експлуатаційні ознаки картриджу знакосинтезуючого пристрою)лазерного принтера. БФП), а також те, що основний текст заповіту та його фрагмент у другому абзаці «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» виконані відповідно різним за копіювальними властивостями тонером, слід зробити висновок про те, що основний текст заповіту та фрагмент «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» були виконані у різний час.

Висновки додаткової судово-технічної експертизи документів №14248/14249/17-33 від 20 лютого 2018 року суд вважажє обгрунтованим та таким, що не суперечить іншим матерілам цивільної справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами повністю спростовуються заперечення відповідача ОСОБА_2 та підтверджується той факт, що основний текст заповіту ОСОБА_7 , вчиненого 05 квітня 2000 року на користь ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., за реєстром №1973 та фрагмент вказаного заповіту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.» були виконані у різний час. Наявні у заповіті крапки і цятки, утворені скупченнями частинок тонеру в результаті друкування на лазерному принтері (БФП), що містяться поверх штрихів підписів і рукописних знаків та елементів відтиску печатки від імені приватного нотаріуса Василишин С.Й. безпосередньо свідчать про те, що у текст заповіту від імені ОСОБА_7 вносилися зміни шляхом додруковування фрагменту тексту «і все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.», відтак судом встановлено, що в цій частині волевиявлення заповідача ОСОБА_7 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є підставними, обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення шляхом визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., за реєстром №1973 в частині, згідно якої ОСОБА_7 на випадок своєї смерті, заповів ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось. Підстав для визнання вказаного заповіту недійсним в цілому судом не встановлено.

Крім цього, суд приходить до переконання, що не підлягають до окремого задоволення позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання недійсним дублікату заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, за реєстром №1973, що виданий 19 серпня 2013 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Тернопільської області Радомською-Павлович В.А., оскільки рішення суду про визнання недійсним заповіту в певній його частині, яке набрало законної сили, є підставою для анулювання всіх виданих на підставі зазначеного заповіту дублікатів.

Також, зважаючи на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 та на Ѕ частину будинковолодіння в АДРЕСА_2 , що складається з будинку в плані під літерою «А», сараю в плані під літерою «Б», вбиральні в плані під літерою «В», огорожі в плані під № АДРЕСА_5 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , вказане рішення набрало законної сили та залишається чинним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині скасування державної реєстрації та зобов`язання відділ з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_3 та визнання за нею права власності на ј частину житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_2 в порядку спадкування за правом представлення, як племінниці померлого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають за їх передчасністю.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 ст.82, частиною 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях-ч.6 ст.81 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем в обґрунтування заявлених заперечень не надано суду належних та достатніх доказів, що спростовують правомірність заявлених позивачами вимог.

У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З урахуванням наведених обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягають до часткового задоволення шляхом визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., зареєстрований 05 квітня 2000 року в реєстрі №1973 в частині, згідно якої ОСОБА_7 , на випадок своєї смерті, заповів ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 , Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Тернопільської області слід стягнути в користь позивача ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_5 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 243,60 грн. кожному, у рівних частках, тобто по 81,20 грн. з кожного із зазначених відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.203, ч.1 ст. 215, ст.ст.1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1234, 1235, 1236, 1247, 1248, 1262, ч.1 ст.1268, ЦК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року у справах «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 від 05 квітня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й., зареєстрований 05 квітня 2000 року в реєстрі №1973 в частині, згідно якої ОСОБА_7 , на випадок своєї смерті, заповів ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 81,20 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з Тернопільської районної державної нотаріальної контори в користь ОСОБА_4 81,20 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути Державного нотаріального архіву Тернопільської області в користь ОСОБА_4 81,20 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 81,20 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з Тернопільської районної державної нотаріальної контори в користь ОСОБА_5 81,20 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з Державного нотаріального архіву Тернопільської області в користь ОСОБА_5 81,20 грн. сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , проживає: АДРЕСА_6 .

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , проживає: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код: НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_9 .

Відповідач: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, м. Тернопіль, вул. Котляревського, 27, ідентифікаційний код: 05466080.

Відповідач: Державний нотаріальний архів Тернопільської області, м. Тернопіль, вул. Промислова, 20, ідентифікаційний код: 36183556.

Відповідач: Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, м. Тернопіль, вул. Кривоноса, 10, ідентифікаційний код: 04058284.

Третя особа: ОСОБА_6 , с.Чистилів, Тернопільського району, Тернопільської області.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич