Провадження № 2/344/1086/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

05 лютого 2020 року м. Івано-Фрнківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.,

секретаря c/з: Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки ( пені) за заборгованість, що виникла внаслідок несплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 237 742 грн. за період з 01.04.2017 року по 31.08.2019 рік. Заявлений позов мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.11.2011 року по справі № 0907/2-610/2011 було присуджено до стягнення з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з 21.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, 09.02.2012 року Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист № 0907/2-610/2011, який позивачкою було звернуто до виконання, а 21.02.2012 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Відповідач ОСОБА_2 присуджені до сплати аліменти своєчасно не сплачував допускаючи виникнення значної заборгованості по аліментних платежах, розмір якої підтверджується довідкою- розрахунком виданою державним виконавцем.

Від представника позивачки надійшла заява відповідно до змісту якої вимогти позову підтримав, просив задоволити, а розгляд справи проводити без участі сторони позивача, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено, відзиву на позов не подав.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.11.2011 року по справі № 0907/2-610/2011 було вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з 21.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням суду встановлені також обставини, які мають значення для правильного вирішення даної справи, а саме, те що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 яка народжена під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ВДВС в м. Івано-Франківську від 02.09.2019 року за № 52458 заборгованість по стягненню аліментних платежів по виконавчому листу № 0907/2-610/2011 виданого Івано-Франківським міським судом від 12.01.2012 року становить: 153 158 грн 70 коп. грн. Також відповідач боргує по сплаті додаткових витрат на утримання дитини станом на 01.09.2019 року - 23 476,49 грн, та суму раніше нарахованої і присудженої до стягнення з ОСОБА_2 пені в розмірі 41 168,50 грн, та пеня згідно рішення суду від 07.05.2018 року по справі № 344/6757/17 в сумі 17 625 грн. Загальна сума боргу 235 425 грн. 69 коп.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, - батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до їх повноліття. Після розірвання шлюбу спільна неповнолітня дочка ОСОБА_3 залишена на проживанні та на вихованні зі мною, а обов`язок відповідача щодо утримання нашої спільної був встановлений рішенням Івано-Франківського міського суду, яким присуджено йому здійснювати щомісячну сплату аліментів у визначеній сумі та в грошовій формі. Однак, відповідач, з часу вступу рішення в законну силу, умисно, ухилявся від сплати аліментів, що підтверджено моїми неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів та поданням державного виконавця. Будь-які поважні причини невиконання ОСОБА_2 обов`язку по сплаті аліментів - відсутні. Відповідач є особою матеріально забезпеченою, має достатньо високий рівень доходів, був своєчасно та в повній мірі проінформований про обов`язок сплачувати аліменти, однак, злісно та умисно ухиляється від виконання такого обов`язку з мотивів особистої неприязні щодо мене та дитини, ставлячи тим самим неповнолітню дитину в складне матеріальне становище. Саме своїми діями, відповідач призвів до необхідності нарахування пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, - судові рішення є обов`язковими до виконання, тобто рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає безумовному виконанню. Відповідно до ст. 196 СК України, - при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду у справі №333/6020/16-ц від 3-го квітня 2019 року проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин.

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом частин 1 та 3 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ч.1ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відтак, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Згідно проведено позивачкою розрахунку, - загальний розмір пені за період: з 01.04.2017 року по 31.08.2019 року складає: 237 742 грн. Вказаний розрахунок ніким не заперечено і є правильним.

При цьому слід врахувати, що за правилами ч. 1 статті 196 СК України, розмір пені не може перевищувати загального розміру заборгованості по аліментах. Загальний розмір заборгованості з 01.04.2017 року по 31.09.2019 рік складає 29-ть місяців * 1 800 грн. що дорівнює = 52 200 грн,, вказана сума і підлягає до стягнення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі за прострочення сплати аліментів за період з з 01.04.2017 року по 31.08. 2019 року слід стягнути 52200 грн. пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, суд виходить насамперед з інтересів дитини, оскільки батько виконує свій обов`язок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти не сплачує, внаслідок чого дитина не отримувала відповідного матеріального забезпечення з боку відповідача.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи що позивачем доведено наявність підстав для стягнення пені, відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону і не порушу права, свободи, інтереси інших осіб, тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів;

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 гривень, тому ставка судового збору в даній справі становитиме 768,40 гривень.

Таким чином з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави768,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 180, 195, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 52 200 грн. ( п`ятдесят дві тисячі двісті гривень ) неустойки (пені) за заборгованість, що виникла внаслідок несплати аліментів в період з 01.04.2017 року по 31.08. 2019 року.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача ( код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В решті позову-відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Шамотайло О.В.