Справа № 464/7669/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/739/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Фейір К.О.

З участю позивача ОСОБА_1 та її адвоката Малькут О.Ф., представників відповідача: адвоката Єрохіна В.В., адвоката Павелчака Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним майном і облаштуванні огорожі,-

в с т а н о в и в:

17.11.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просить: зобов`язати останнього прибрати будівельні матеріали з лінії розмежування земельних ділянок її та відповідача за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , не чинити перешкоди у користуванні власним майном та відновленні огорожі; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що є власником житлового будинку та земельної ділянки розміщених за адресою АДРЕСА_2 . Протягом багатьох років позбавлена права належним чином розпоряджатися і користуватися майном. Відповідач чинить перешкоди шляхом нагромадження на лінії розмежування земельних ділянок будівельних матеріалів, які також складені впритул до стіни її будинку, внаслідок чого житловий будинок зазнає інтенсивного зволоження, що призводить до його руйнування. Такі дії перешкоджають позивачу у відновленні огорожі та належному утриманні будинку. На неодноразові звернення до відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, прибрати будівельні матеріали відповідач не реагує. Просить у відповідності до ст. ст. 391, 316, 317, 319, 321 ЦК України задовольнити позов. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Оскаржуваним рішенням суду у позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що чинення перешкод у користуванні власним майном підтверджується фотографіями, які долучені до матеріалів справи на яких зафіксовано нагромадження відповідачем будівельних матеріалів на земельній ділянці майже впритул до стіни будинку позивача. Вважає , що дані фотографії є належними , достовірними та беззаперечними доказами, які підтверджують обгрунтованість позову. Крім цього, дії відповідача не відповідають змісту добросусідства, визначеного ст.103 ЗК України, а свідчать про навмисне перешкоджання у здійсненні нею свого права власності на земельну ділянку і житловий будинок, що призводить до його руйнації. Такі дії відповідача шкідливо впливають на здоров`я позивача і її чоловіка, зважаючи на їх вік. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не подано.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Малькут О.Ф. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представників відповідача адвокатів Єрохіна В.В. та Павелчака Я.О., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі проживають по сусідству, їхні межі є суміжними.

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 , що підтверджено копіями Свідоцтва про право власності на будинок № НОМЕР_1 від 18 вересня 2007 року (а.с.4) та копією Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ВЖ № 924451 від 15 лютого 2009 року (а.с.6).

Власником житлового будинку та суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується поясненнями представників відповідача.

Із матеріалів справи, з пояснень сторін встановлено, що між сторонами склалися спірні правовідносини, що стосуються захисту права власності від порушень щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, що відповідає ст.391 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст.317 ЦК власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Із вимог позовної заяви, з пояснень учасників справи сторони позивача наведено обставини вчинення перешкод відповідачем ОСОБА_2 шляхом складування будівельних матеріалів впритул до стіни будинку, що є перешкодою власнику будинку у вільному володінні та перешкоджає облаштуванню огорожі, що підтверджується долученими до матеріалів справи фотографіями та зверненням до ЛКП «Житловик-С».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із недоведеності зазначених вище обставин.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що позивачем не доведено обставин вчинення перешкод на які посилається.

Із долучених фотографій, із звернення до ЛКП «Житловик-С» із заявою не встановлено, де проходить межа між суміжними користувачами, відповідними службами не проведено обмірів у відповідності до Державних актів сторін та кадастрового плану, не складено з приводу цього актів згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, а відтак позивачами не надано належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст.76-81 ЦПК.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на Рішення судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2011 року та Акт державного виконавця від 21.08.2015 року, оскільки посилання на вище вказане стосується іншого періоду та було підтверджено належними та допустимими доказами на які суд посилався, хоча стосувалося аналогічного предмета спору.

За приписами частини першої статті 103 Земельного кодексу України (далі ЗК) власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

У частині другій ст.103 ЗК прописано, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

За змістом ст.106 ЗК власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно ст.107 ЗК основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до ст.81 ч.1,5 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст.. 375 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк