Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Писанець Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гурової Л.Л.,

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Волноваха цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, вказуючи, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Гранітному Тельманівського району Донецької області, після закінчення середньої школи вона пішла працювати диспетчером до колгоспу ім.Леніна у с.Гранітному, де працювала до 1981 року. З 1982 р. по 1988 р. навчалася в Херсонському господарському інституті, а після його закінчення повернулася на роботу до колгоспу, де працювала агрономом до 07.11.2006 року. У колгоспі оформили трудову книжку на її ім`я, де зазначили спочатку рік народження 1961, а згодом виправили на -1960. Під час оформлення документів для призначення пенсії за віком вона дізналася, що не засвідчені виправлення є перешкодою для підтвердження її трудового стажу. Внести виправлення не можливо, оскільки колгосп та КСП, яке стало правонаступником колгоспу, було ліквідовано, уся інформація щодо працівників була передана до Тельманівського районного архіву, що знаходиться на тимчасово окупованої території України, тому завірити виправлення або надати довідки на підтвердження стажу вона не має можливості, тому просила в судовому порядку встановити, що трудова книжна без номера належить саме їй.

Заявник у судове засідання не з`явилася, у заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника - ОСОБА_1

Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти заявлених вимог не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши свідка ОСОБА_3 , прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії трудової книжки колгоспника (без номера), оформленої 20.02.1978 р. російською мовою у колгоспі «им.Ленина», встановлено, що її оформлено мовою оригіналу на ім`я « ОСОБА_4 », рік народження власника виправлено з 1961 на - 1960, виправлення печаткою не завірено. У трудовій книжці міститься запис від 30.07.1988 р. про закінчення власником книжки Херсонського сільгоспінституту та займання ним посади агронома з серпня 1988 р по день звільнення, тобто, до 07.11.2006 р. (а.с.8-10).

З копії доданої до заяви копії паспорту заявника встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Гранітне Тельманівського району Донецької області.( а.с.12)

Дошлюбне прізвище заявника - « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.11.1960 р. Тельманівським р/ЗАГС та оформленого російською мовою. ( а.с.5)

Зміна прізвища заявника підтверджується копією оформленого російською мовою свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 02.03.1985 року, з якого випливає, що 02.03.1985 р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». ( а.с.6)

З копії диплому серії НОМЕР_2 , виданого 30.06.1988 р. Херсонським сільськогосподарським інститутом на ім`я ОСОБА_7 встановлено, що вона навчалася в інституті у період 1983-1988 р.р. за спеціальністю гідромеліорація. ( а.с.7)

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні свідчив, що він працював разом з заявником у колгоспі ім.Леніна, де вона працювала агрономом після закінчення інституту до свого звільнення.

Частиною 1статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, тому юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши їх відповідність вимогам діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що видана на ім`я " ОСОБА_4 " трудова книжка належить заявниці, тому заявлені вимоги слід задовольнити.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,задовольнити.

Встановити факт, що трудова книжка без номеру, оформлена на ім`я « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1 рік вступу до колгоспу - 1978, дата заповнення - 20 лютого 1979 р в колгоспі ім..Леніна Гранітненської сільської ради Тельманівського району Донецької області, належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.В.Писанець