КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/7788/16
Головуючий у першій інстанції - Дубас Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3780/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , орган опіки та піклування при Києво-Святошинській районній державній адміністрації у Київській області, про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, яку мотивовано тим, що звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , орган опіки та піклування при Києво-Святошинській районній державній адміністрації у Київській області, про визнання права власності в порядку спадкування, вона просила суд визнати земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, з кадастровим номером :01:051:5013, розташовану в м. Боярці Київської області, з цільовим призначенням для колективного садівництва, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування на 2/5 частки спадщини, що становить 2/10 частки (0,0125 га) земельної ділянки загальною площею 0,0625 га з кадастровим номером :01:051:5013, розташованої в м. Боярці Київської області, наданої для колективного садівництва та 2/10 частки побудованого на вказаній вище земельній ділянці садового будинку, з урахуванням 1/5 частки спадщини, від якої відмовився на її користь батько спадкодавця - ОСОБА_6 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: визнано земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, з кадастровим номером :01:051:5013, розташовану в м. Боярці Київської області з цільовим призначенням для колективного садівництва, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ; визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0625 га, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, цільове призначення для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 ; в решті позовних вимог було відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2018 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року було змінено, третій абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/10 частини земельної ділянки загальною площею 0,0625 га, цільове призначення для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 »; в іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Так, предметом позову, зокрема, виступав садовий будинок, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0625 га, цільове призначення для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка.

ОСОБА_1 зазначала, що вищезазначений садовий будинок на час розгляду справи не був введений в експлуатацію, хоча і повноцінно функціонував та експлуатувався відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою садового товариства № 2 від 16 лютого 2017 року, що, в свою чергу, позбавило її можливості на спадкування частини цього садового будинку.

Окрім того, ОСОБА_1 вказувала, що в 2019 році вона звернулася із запитом до Реєстру нерухомого майна та отримала Інформаційну довідку, відповідно до якої було зазначено, що садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був введений в експлуатацію. На думку заявника, вищезазначена довідка є документом, що підтверджує наявність нововиявленої обставини.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила задовольнити заяву про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року по справі № 369/7788/16-ц; скасувати вищезазначене судове рішення та ухвалити нове судове рішення про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Апелянт вказує, що в 2019 році вона звернулась до реєстру нерухомого майна із запитом та отримала Інформаційну довідку, в якій зазначалось, що станом на 15 лютого 2019 року спірний будинок було введено в експлуатацію. Даний факт, на думку заявника, міг суттєво вплинути на прийняття судом рішення по даній справі, адже на момент винесення рішення від 03 листопада 2017 року спірний будинок не був введений в експлуатацію та не був зареєстрований в реєстрі нерухомого майна.

Апелянт зазначає, що довідка з реєстру нерухомого майна є документом, що підтверджує наявність нововиявленої обставини у справі.

Апелянт переконаний, що вводячи в експлуатацію спірний будинок ОСОБА_2 завідома ввела в оману відповідні державні органи (БТІ, Києво-Святошинську архітектурну та Державну архітектурно-будівельну інспекцію) вказавши дату будівництва 2018 рік (після винесення рішення), проте вказує, що в судових засіданнях позивач надавала докази того, що будинок був побудований ще в 2015 році.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Федірко С.А. відповідно до якого вважає, що доводи апелянта є надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції. Вважає, що оспорюване судове рішення було ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, з вірним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також, що судом повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи та надано належну оцінку всім наявним доказам у справі.

Відповідач вказує, що спірний садовий будинок було введено в експлуатацію та зареєстровано як об`єкт нерухомого майна 25 вересня 2018 року, вже після винесення судом першої інстанції рішення, а тому вказана обставина не може бути нововиявленою, оскільки відбулась після розгляду справи по суті.

Відповідач погоджується з висновком, викладеним судом першої інстанції, щодо того, що таке нерухоме майно не відноситься до спадкового майна та не підлягає поділу між сторонами.

Також представник відповідача наголошує, що нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами й в ухвалі про відмову в перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами вірно встановлено, що інформаційна довідка з реєстру нерухомого майна є новим доказом, а тому позивачем не підтверджено існування нововиявлених обставин.

У відзиві вказано, що ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції задовольнити заяву про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами,а відтак просить вийти за межі повноважень, встановлених ЦПК України.

Враховуючи викладене, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Федірко С.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року - без змін.

При апеляційному розгляд справи ОСОБА_1 підтримала доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Федірко С.А. заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, оскільки обставини на які посилається ОСОБА_1 є новими доказами, а не нововиявленими обставинами, оскільки вони не інсували на час розгляду справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у перегляді рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами мотивував своє рішення тим, що введення 25 вересня 2018 року житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію не можна вважати нововиявленою обставиною, оскільки вказана обставина виникла вже після постановлення рішення, а тому не є підставою для скасування рішення суду від 03 листопада 2017 року.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, відповідно до якого просила визнати земельну ділянку загальною площею 0,0625 га з цільовим призначенням для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована у м. Боярка Київської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право власності в порядку спадкування на 2/5 частки спадщини, що становить 2/10 частки (0,0125 га) земельної ділянки загальною площею 0,0625 га з цільовим призначенням для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована у м. Боярка Київської області та 2/10 частки побудованого на вказаній вище земельній ділянці садового будинку, з урахуванням 1/5 частки спадщини, від якої відмовився на її користь батько спадкодавця ОСОБА_6 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано земельну ділянку загальною площею 0,0625 га з цільовим призначенням для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована у м.Боярка Київської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини земельної ділянки площею 0,0625 га з цільовим призначенням для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована у м.Боярка Київської області в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.237-240, т.1).

В подальшому, постановою Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року було змінено, викладено третій абзац резолютивної частини в такій редакції: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/10 частини земельної ділянки загальною площею 0,0625 га, цільове призначення для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_6 ». В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.52-57, т.2).

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд судового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року у зв`язку із нововиявленими обставинами (а.с.65-67, т.2).

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначає, що предметом розгляду у даній справі був, зокрема, садовий будинок, що розташований на земельній ділянці на загальною площею 0,0625 га, цільове призначення для колективного садівництва, кадастровий номер :01:051:5013, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка. Як зазначила ОСОБА_1 , вищезазначений садовий будинок на час розгляду справи не був введений в експлуатацію, хоча і повноцінно функціонував та експлуатувався ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою садового товариства № 2 від 16 лютого 2017 року, що позбавило її можливості на спадкування частини цього садового будинку. Вказано, що в 2019 році вона звернулася з запитом до Реєстру нерухомого майна і отримала Інформаційну довідку, відповідно до якої було зазначено, що садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був введений в експлуатацію. На її думку, вищезазначена довідка є документом, що підтверджує наявність нововиявленої обставини.

До вказаної заяви ОСОБА_1 долучила інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15 лютого 2019 року, згідно до якої за ОСОБА_2 зареєстровано право вланості на житловий (садовий) будинок, який розташований АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності : технічний паспорт серії №745/11/2018 від 10 вересня 2018 року та декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер КС33, яка видана 20 вересня 2018 року Департаментом ДАБІ України у Київській області (а.с.79, т.2).

Відповідно до положень ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до п. 1 та п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Обставини, які ОСОБА_1 вважає нововиявленими, не є такими у розумінні ст. 423 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що садовий (дачний) будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був ведений в експлуатацію 25 вересня 2018 року, що підтверджується довідкою садового товариства «Більшовик-2» (а.с.90, т.2).

Окрім того, відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта вбачається, що вказаний вище будинок закінчений будівництвом та готовий до експлуатації лише 20 вересня 2018 року (а.с.120-121, т.2).

Таким чином, введення об`єкта в експлуатацію було здійснено вже після ухвалення оскаржуваного рішення, а тому отримання ОСОБА_1 довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкті від 15 лютого 2019 року не можна вважати нововиявленою обставиною, оскільки вказані факти мали місце вже після ухвалення рішення й не існували на момент розгляду справи по суті спору та є по суті новими обставинами. (а.с.79, т.2).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Суд повторив власні висновки вже відображені в рішенні «Брумареску проти Румунії», що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Також у п.44 Суд зазначив, що така процедура (перегляд за нововиявленими обставинами) не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) від 19 лютого 2009 року, де в п.33 зазначено, що «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). 34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2017 року, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 20 серпня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв