Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1840/19

номер провадження 2/695/298/20

02 січня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Біліченко С.В.

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Сімейне життя між сторонами не склалося, а тому шлюб був розірваний. Разом з тим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 500.0 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 13.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач наполягає, що відповідач свої обов`язки по сплаті аліментів не виконує та ухиляється від їх сплати, а тому за період з грудня 2013 року і по березень 2019 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 31795.45 грн. Враховуючи вказану суму заборгованості по сплаті аліментів, свідоме ухилення відповідача у наданні допомоги на утримання свого сина, який до того ж є дитиною-інвалідом, позивач, керуючись нормами ст. 196 СК України вимагає стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Так позивач наполягає, що загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів за період з грудня 2013 року по березень 2019 року складає 321712.60 грн., а оскільки відповідно до норм ст. 196 СК України сума неустойки (пені) може бути стягнена не більше 100 відсотків заборгованості, то позивач просить стягнути із відповідача суму неустойки (пені) у розмірі 31795,45 грн.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Пилипенко Р.Б. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити зазначаючи при цьому, що відповідач належно свої обов`язки по сплаті аліментів не виконує, аліменти не сплачує, нехтує своїми обов`язками по належному утриманні свого сина, а тому неустойка є покаранням за невиконання відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів. Таким чином представник позивача наполягає на задоволенні вказаних позовних вимог, а також просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката, яку обраховує у сумі 5000.0 грн., проти задоволення клопотання відповідача та його представника заперечував у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Манзар Т.В. проти задоволення позовних вимог із підстав, які заявлені позивачем заперечували, надавши суду пояснення, аналогічні поясненням, які містяться у відзиві на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву на позовну заяву відповідач визнає факт наявності у нього аліментних зобов`язань щодо утримання його сина ОСОБА_5 , однак наполягає, що він має на утриманні своїх непрацездатних батьків, сам офіційно не працює, стабільного заробітку не має, що позбавляє його можливості належним чином виконувати свої аліментні зобов`язання, а тому він сплачує аліменти по мірі своєї можливості. Окрім того відповідач та його представник наполягали на тому, що нарахування неустойки (пені) має здійснюватися із врахуванням строку позовної давності, а тому просили суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 стягнувши з відповідача на користь позивача неустойку за період з 01.05.2018 року по 01.05.2019 року у сумі 11845 грн. 00 коп., окрім того відповідач просить стягнути також із позивача судові витрати на правничу допомогу.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Судом встановлено та самими сторонами не заперечується, що останні перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2014 року.

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 , на утримання якого, на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 500.0 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вказана обставина стверджується виконавчим листом, який виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області на підставі рішення суду від 27.02.2014 року по справі №695/4955/13.

Таким чином суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманні свого сина до досягнення ним повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням.

Разом з тим, на час звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені), заборгованість відповідача по сплаті вказаних аліментів складала 31795,45 грн.

Із розрахунку заборгованості аліментів по виконавчому листу №695/4955/13 від 27.02.2014 року, який складений державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси від 23.04.2019 року за №10084, вбачається, що відповідач по справі починаючи з грудня 2013 року не сплачує аліменти взагалі.

Таким чином судом встановлено, що відповідач по справі порушував норми чинного законодавства як щодо належного утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття, так і щодо належного виконання судового рішення по справі, обов`язковість виконання якого встановлено нормами чинного законодавства.

Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідач судове рішення про стягнення аліментів не виконує та ухиляється від їх сплати, має заборгованість по сплаті аліментів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що він має нерегулярний мінливий дохід, офіційно не працевлаштований, а на його утриманні знаходяться батьки, які через свій поважний вік, а також стан здоров`я потребують допомоги від відповідача для забезпечення свого належного проживання та утримання.

Разом з тим суд не може погодитися із такими доводами відповідача щодо поважності несплати аліментів майже протягом п`яти років.

Відповідно до ст. 12, ст. 13 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так матеріали справи не мстять жодного доказу надання матеріальної допомоги відповідачем для утримання своїх батьків та перебування їх на утриманні відповідача.

Окрім того відсутність офіційного заробітку та не бажання відповідача офіційно працевлаштовуватись не може вважатися поважною причиною для несплати аліментів на утримання свого сина.

Оскільки відповідач має задовільний стан здоров`я, на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї не має, є працездатним, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини, яка повинна бути відповідною соціально-економічним умовам, які склалися в країні та достатньою для належного забезпечення потреб дитини. Доказів зворотного матеріали справи не містять та відповідачем надані не були.

Таким чином матеріали справи не містять та самим відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували вину відповідача у неналежній сплаті аліментів.

Нормами ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного у справі №572/1762/15-ц, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, в порядку визначеному ст. 195 Сімейного кодексу України, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні.

У відповідності до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

За час, коли відповідач ухилявся від сплати аліментів виходячи з рішення суду в законодавчо встановленому розмірі, державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України, визначена загальна сума заборгованості, яка станом на 01.04.2019 року становить 31795.45 грн.

Заборгованість по аліментам у відповідача виникла за його вини, так як він був повідомлений про обов`язок утримувати дитину, достеменно знав про наявність рішення суду, однак не виконував його, належних доказів поважності несплати аліментів у розмірі встановленому рішенням суду не надав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до постанови від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц Великої Палати Верховного Суду України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

р = (А1 х 1% х Q1) + (А2 х 1% х Q2) + (Аn х 1% х Qn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qп- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця.

За таких обставин судом виявлено порушене право позивача по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини, яке підлягає захисту, що є підставою для стягнення з відповідача (боржника) неустойки по заборгованості за прострочення сплати аліментів згідно ч. 1 ст. 196 СК України в розмірі 100 % заборгованості, яка визначена саме на дату пред`явлення заборгованості та складає 31975.45 грн.

Розрахунок неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів, який наданий позивачем досліджений судом, сумнівів та заперечень у собі не викликає, а тому береться судом як належний доказ розрахунку неустойки (пені).

Відповідач заперечуючи проти доводів позивача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та у відзиві на позовну заяву зазначав про необхідність врахування строків позовної давності та надав суду свій розрахунок заборгованості неустойки (пені), який нарахований за період з 01.05.2018 року по 01.05.2019 року.

Що стосується заявленого відповідачем строку позовної давності у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із аналізу рішень Великої Палати Верховного Суду, висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норм права на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, остання підкреслює, що пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується за кожен день прострочення, а у ст. 196 СК України не встановлено жодних обмежень періоду нарахування такої пені.

Більше того стосовно позовної давності, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, законодавством в ст. 20 СК України чітко встановлено, що до вимог, що?випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: частиною другою статті 72?(застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); частиною другою статті 129?(спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); частиною третьою статті 138?(право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); частиною третьою статті 139?(спір про материнство) цього Кодексу,?а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність.

Таким чином вказані вимоги відповідача задоволені бути не можуть.

Будь-яких інших доводів стосовно розрахунку позивача суми нарахованої неустойки (пені) відповідачем надано не було, а оскільки основний контр розрахунок відповідача суми пені базується лише на підставі застосуванню строку позовної давності, які спростовані вище, то суд вважає, що відповідачем розрахунок позивача не спростований та доказів для його спростування відповідачем надано не було.

Що стосується доводів відповідача про часткове погашення суми боргу по аліментах у сумі 6000 грн., 8712,87 грн. та 9500 грн., то суд зазначає, що останні погашення відбулися вже після пред`явлення даного позову до суду, в той час як нарахована сума неустойки (пені) здійснювалася за прострочення сплати аліментів з грудня 2013 року по березень 2019 року та складає 321712,60 грн..

Крім того, як уже зазначалося вище неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліментів, про що неодноразово зазначалося Верховним Судом.

В обґрунтування своїх вимог позивачем наданий розрахунок суми нарахованої неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який досліджений судом в судовому засіданні, та сумнівів і протиріч у собі не викликає.

Оскільки вказаний розрахунок відповідає нормам чинного законодавства та правовим висновкам викладеним Великою Палатою Верховного суду у справі №572/1762/15-ц, суд погоджується із вказаним розрахунком та бере його за основу при визначенні суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 ..

Отже загальна сума неустойки (пені) з грудня 2013 року по березень 2019 року складає 321712,60 грн., а заборгованість по сплаті аліментів станом на дату подання позову відповідно до розрахунку державного виконавця від 23 квітня 2019 року складає 31795,45 грн., а тому, на підставі норм ст. 196 СК України, щодо стягнення пені не більше 100% заборгованості по аліментах, із відповідача слід стягнути неустойку в розмірі заборгованості за аліментними платежами, яка була на час звернення до суду та становить 31795,45 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача суми витрат на правову допомогу у розмірі 5000грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Із норм ст. 137 ЦПК України вбачається, що з власної ініціативи суд не вправі зменшувати розмір понесених стороною витрат, тому у випадку, якщо наявні сумніви щодо завищеного гонорару адвокату, адвокат іншої сторони обов`язково має заявити відповідне клопотання. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача надала до суду клопотання про не співмірність та недоведеність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, відповідно до якого наполягала, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Так ст. 137 ЦПК України передбачає, надання стороною документа, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), натомість позивач надає - виписку з картки Універсальна Голд про поповнення готівкою в терміналі обслуговування, з якої не можливо зробити висновки про оплату гонорару адвокату, адже не зрозуміло чия карточка і кому позивач поповнював її, тай ЦПК України надає чіткий перелік документів, які підтверджують понесені витрати на адвоката, крім того, в даній виписці взагалі не зазначено призначення платежу, отже ненадання позивачем підтверджуючих документів понесених витрат, тобто сплату гонорару адвокату, є підставою у відмові у стягненні з відповідача таких витрат.

Окрім того в договорі про надання юридичних послуг № 05-02/19 від 05.02.2019 року п. 4.2 передбачено, що порядок, умови та строки оплати юридичних послуг проводяться у відповідності з додатковою домовленістю Сторін, яка оформляється шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору. Однак, позивачем не було надано даної додаткової угоди відповідачу, що ставить під сумнів оплату позивачем гонорару адвокату.

Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів оплати позивачем послуг на правничу допомогу, суд приходить до переконання про необхідність в цій частині вимог позивачу відмовити.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а оскільки позовна заява задоволена частково, суд стягує з відповідача судовий збір у мінімальному розмірі на час подачі даної позовної заяви, що становить 768 грн. 40 коп., який необхідно сплатити на рахунок Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UА0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 10,

ст., ст. 264, 265 ЦПК України,

ст. 196 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іден. код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іден. код НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі за №695/4955/13 від 27.02.2013 року, в сумі 31975 (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) гривень 45 коп..

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 08 січня 2020 року.