справа № 156/376/20
Провадження № 2/156/292/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2020 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Гринюк Ж.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 156/376/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Іваничівської РДА, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Іваничівської РДА.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2015 року. Від спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

В січні 2020 року ОСОБА_2 разом із сином переїхала на проживання до своїх батьків у АДРЕСА_1 . З вказаного часу, відповідач чинить постійний опір щодо його побачень із сином та здійснює шантаж на його почуттях до дитини. Забирає сина в обідню пору із садочка для того, щоб він не зміг зробити це після роботи, чим порушує режим дня та повноцінний обідній сон для дитини відповідного віку. Разом із своїми батьками закривають його в хаті, а його не впускають навіть на подвір`я, щоб унеможливити його зустріч із сином. З приводу вказаного викликав поліцію. Після чого він звернувся у Службу у справах дітей про встановлення порядку побачень із сином. Проте розпорядження ігнорується відповідачем - його до дитини не впускають, а саму дитину налаштовують проти нього. Він змушений був повторно звертатись до поліції. 13 березня 2020 року він із двома свідками звернувся із письмовою заявою про злісне невиконання розпорядження голови Іваничівської РДА відповідачем, однак сина надалі продовжують ховати від нього. Відповідач і раніше була постійним ініціатором скандалів та домашнього насильства свідком якого нерідко ставала їхня дитина, що тяжким чином впливало на її психічний стан. Саме у зв`язку з цим, ним подана позовна заява про розірвання шлюбу.

Мати постійно застосовує антипедагогічні заходи виховання, налаштовує сина проти нього, штучно підриває його авторитет, займається підкупом дитини. Вважає, що відповідач своєю поведінкою створює несприятливу психологічну атмосферу та загрозу для нормального психічного розвитку дитини.

До теперішнього часу він та відповідач так і не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Він не згоден з тим, щоб син проживав з відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання ОСОБА_5 разом із ним.

Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з його матір`ю. Він має роботу та стабільний дохід, його робочий день триває з 08 год. до 17 год. 15 хв., з понеділка по четвер та з 08 год. до 16 год. в п`ятницю, субота і неділя - вихідний, тому він має час відводити та забирати дитину з дитячого садка, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватись про нього. Крім того, він проживає один за вказаною адресою в двохкімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Облаштована окрема кімната з ігровим та навчально-розвиваючим обладнанням для дитини та окремим ліжечком. Квартира належить його матері ОСОБА_6 , яка проживає в с. Ставки Турійського району Волинської області. Вона пенсіонер і ніде не працює, відповідно має змогу надавати йому допомогу по догляду за сином за необхідності.

Зазначає, що відповідач не має достатньо часу для належного розвитку сина, оскільки працює на заводі позмінно в три зміни: 1-ша зміна з 07до 15 год.; 2-га зміна з 15-00 до 23 год. ; 3-тя зміна з 23 год. до 07 год. з періодичним відпрацюванням в суботу та неділю. Відповідач сама підтверджує той факт, що інколи немає на кого залишити сина. Мати відповідача - ОСОБА_7 теж на даний час працює та має позмінний графік роботи, тому не завжди взмозі допомагати по догляду за дитиною. Таким чином, його син значну частину часу перебуває під опікою інших осіб.

З самого дитинства він піклується про дитину: купує одежу, іграшки, із жовтня 2019 року сплачує аліменти. Вважає, що проживання сина разом із ним відповідатиме його інтересам. Він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини та її розвитком, чого відповідач забезпечити не в змозі. Він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Про розлучення матері та дитини в даному випадку не йдеться, оскільки він з відповідачем проживають в межах одного кілометра один від одного. Відповідач в будь-який зручний для неї час матиме можливість забирати сина та приймати активну участь у його вихованні.

Спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризуються позитивно, добре відноситься до сина. Хоче надати дитині освіту, добробут, можливість розвиватися в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Син також виявляє бажання жити разом із ним. Згідно з актом обстеження він забезпечив для виховання, розвитку, проживання та утримання сина ОСОБА_5 всі необхідні умови.

На підставі викладеного просить визначити місце проживання сина, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нововолинськ разом із ним.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому зазначені заперечення стосовно позовних вимог, в задоволенні позову просить відмовити повністю. Також просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000 грн. У відзиві зазначила, що 03 жовтня 2015 року перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_1 . Від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їх сімейне життя почало псуватися через втручання свекрухи ОСОБА_6 . Позивач, маючи за звичку постійно принижувати, ображати її, виділяти на проживання сім`ї по 1000 грн. на початку місяця та 1000 грн. в кінці місяця, при цьому казав, що вона може вийти з декретної відпустки і заробляти власні кошти, почав систематично викликати поліцію, щоб показати її як злісного сімейного дебошира. ОСОБА_1 практикував систематичні виклики поліції, чим чинив психологічний тиск на відповідача. Під час одного з конфліктів, позивач зізнався, що такі виклики йому необхідні для того, щоб вона якнайшвидше залишила квартиру, а в подальшому відібрати спільного сина.

Позивачем були створені усі умови для того, щоб відповідач не могла проживати з ним під одним дахом. Після останнього застосування фізичного насильства по відношенню до неї, вона з сином переїхала проживати до батьків. За цим фактом Нововолинським ВП ГУ НП у Волинській області порушено кримінальне провадження за № 0001403, досудове розслідування триває. Малолітній син ОСОБА_4 був безпосереднім очевидцем агресії та застосування насильства з боку батька по відношенню до матері, він почав боятися власного батька що і помітили вихователі дитячого садка.

Вона надавала безперешкодну можливість позивачу бачитися з дитиною. Проте з кожним поверненням дитини матері, хлопчик мав проблеми зі здоров`ям. Позивач абсолютно все дозволяє їсти дитині, не звертаючи уваги на його вік та особливості. Батько не знає, хто у дитини лікуючий педіатр.

Одного разу позивач мовчки привіз дитину і коли вона його роздягнула, то побачила на тілі сина великі синці. Хлопчик був дуже наляканий, нічого не хотів розповідати, а згодом сказав, що вдарився головою об батарею.

Позивач практично дитиною не займався, у нього відсутні навики догляду за дитиною, знаючи, які сплески агресії бувають у позивача, їй страшно залишати дитину з ним наодинці.

Хлопчик має велику прив`язаність з нею. Він був на грудному вигодовуванні, має постійні прогулянки на свіжому повітрі, проводить багато часу з нею.

Вона характеризується виключно з позитивної сторони як за місцем проживання так і за місцем своєї роботи. Має постійний стабільний дохід. У неї відсутні будь-які шкідливі звички. Немає жодних небезпечних захворювань. Проживає у великому будинку у власних батьків, де є всі зручності, підтримка, допомога, спокій, повага один до одного. У дитини створені усі умови для хорошого розвитку. ОСОБА_4 став набагато спокійнішим та відкритішим. Самостійно про батька не згадує, а коли вона починає розповідати щось про нього, оскільки вважає, що вони повинні спілкуватися та бачитися, дитина змінюється, починає хвилюватися. Син дуже любить бавитися з дідусем та бабусею, які завжди допомагають. Не є зрозуміла позиція позивача, чому вона немає можливості забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини та її розвитком. Позивач теж ходить на роботу, а його матір проживає у Турійському районі, внука практично не знає, оскільки бачила його декілька разів за життя. Ніколи жодного інтересу чи якоїсь турботи по відношенню до внука не проявляла.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

На підставі вказаного, вважає, що підстав для задоволення позову немає, а тому в його задоволенні слід відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити та суду у вступному слові пояснив, що відповідач забороняє йому бачитись з дитиною через що дитина відмовляється з ним контактувати. Визначений графік побачень відповідачем не дотриманий. Вважає, що син може проживати з матір`ю, однак він створить кращий догляд за дитиною та постійну увагу. В нього у власності є автомобіль і він зобов`язується надати доступ матері до дитини. На даний час у нього на роботі створений такий графік роботи, що дозволяє йому заводити дитину до садочка та забирати його. Він не вважає, що це буде розлучення дитини із мамою та із ним дитині буде значно краще, оскільки в нього повністю облаштована квартира, зроблений ремонт та є кімната для дитини. Зі сторони відповідача він відчуває постійний психологічний тиск і налаштування дитини проти нього. Відповідач з часу переїзду до батьків постійно чинить перешкоди у спілкуванні та зустрічам із сином. Вони намагалися мирно врегулювати спір, однак позитивних результатів досягнуто не було. В догляді за сином йому буде допомагати мати та кум. Погляди матері щодо харчування сина він підтримує, знає про всі його захворювання та забезпечить йому належне утримання. На запитання суду ствердив, що дійсно на даний час син ОСОБА_4 більш прив`язаний до матері.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, у вступному слові, позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з безпідставністю змісту позовних вимог. Вона доглядала за сином, а позивач залишав їх без грошей та автомобіля. Вважає, що батько ніколи не буде краще доглядати дитину ніж матір, позивач не знає стану здоров`я дитини. На її думку, вказаний позов є помстою для неї, оскільки вона звернулася до суду з позовом про стягнення коштів з матері позивача. З січня 2020 року вона переїхала на проживання до батьків, оскільки позивач не хотів йти на компроміс. Вона офіційно працює, її робота є позмінною, однак у догляді за дитиною їй допомагають батьки. Син відвідує дошкільний навчальний заклад і вона належно піклується про нього, дбає про фізичне та психологічне здоров`я. Проти батька дитину не налаштовує, оскільки син сам не хоче йти до нього, бо одного разу він його закрив у ванній кімнаті. Дитина скаржиться їй, що батько його ображає.

Представник відповідача додатково зазначила, що підстав для визначення місця проживання дитини разом із батьком немає. Відповідач повністю виконує свої батьківські обов`язки відносно дитини, забезпечує необхідний догляд та харчування. Чинне законодавство передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, враховуються передусім інтереси дитини. Дитина дуже прив`язана до матері, потребує материнської ласки та любові, оскільки дитина є ще зовсім маленькою. Розлучення із матір`ю може негативно позначитись на психологічному здоров`ї дитини. Між дитиною та матір`ю існує стійкий духовний зв`язок, який розривати не можна і матеріальний стан в даному випадку відіграє другорядну роль. Умови проживання з матір`ю відповідають належним, тому вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Іваничівської РДА в судовому засіданні вказала, що нею вивчено спір, який виник між сторонами про визначення місця проживання дитини. Було проведено ряд дій, складено акт обстеження умов проживання, характеристики за місцем проживання та роботи, витребувано інформацію з управління освіти, проводилося спілкування з дитиною та обома батьками. З врахуванням зібраних матеріалів складено висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із матір`ю.

Суд, заслухавши пояснення, позивача, відповідача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2015 року. Від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням голови Іваничівської РДА від 28 лютого 2020 року, ОСОБА_1 встановлено порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щопонеділка та щосереди з 16 год. до 19 год., щоп`ятниці з 16 год. до 16 год. кожної суботи з правом ночівлі за місцем фактичного проживання батька: АДРЕСА_2 без присутності матері, з урахуванням стану здоров`я дитини, з обов`язковим поверненням дитини до місця проживання. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 та у його вихованні. (а.с. 11).

Як ствердив позивач невиконання відповідачем вказаного розпорядження стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Для підтвердження вказаного надано пояснення, які він надавав працівникам поліції з приводу невиконання відповідачем розпорядження. Також ОСОБА_1 подані повідомлення про те що дружина вчиняє домашнє насильство в присутності малолітньої дитини у зв`язку з чим він потребує психологічної допомоги. Неодноразові його звернення зареєстровані поліцією про що свідчить повідомлення Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області від 28 грудня 2019 року № 18649/64/01-2019 (а.с.16-19).

Із повідомлень Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області слідує, що з ОСОБА_2 проведено профілактичні бесіди виховного характеру з метою недопущення вчинення правопорушень в майбутньому.

Згідно довідки про доходи від 17 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 працює директором Центру позашкільної освіти м. Володимир-Волинський Волинської області та отримує стабільну заробітну плату (а.с. 23). Витягом із правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Центру позашкільної освіти, встановлено такий режим роботи установи: понеділок-п`ятниця 8-19 год, субота 10-16 год., обідня перерва 13-14 год., вихідний день - неділя. У дні проведення вечорів відпочинку в осінньо-зимовий період установа працює до 20.30 год., у весняно-літній - до 22 год. Директор, заступники директора, завідувачі відділами, методисти, культорганізатор, практичний психолог, художник-оформлювач, секретар, бухгалтер установи з понеділка по четвер працюють з 08 год. до 15.15 год., у п`ятницю з 08 год. до 16 год., вихідні дні- субота, неділя. (а.с.24). Згідно наказу Центру позашкільної освіти від 10 лютого 2020 року № 7 «Про внесення змін до правил внутрішнього трудового розпорядку працівників установи»: директор в понеділок, середу, п`ятницю працює з 08 до 16 год., у вівторок, четвер з 08 год. до 17.15 год., перерва на обід з 13 год. до 13.30 год., вихідні дні - субота, неділя (а.с.82).

Згідно довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 456 від 16 березня 2020 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.25). Власником вказаної квартири є ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу квартири (а.с.26-27).

За місцем проживання та роботи позивач характеризується позитивно. Згідно акту обстеження умов проживання від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , умови проживання задовільні, квартира з усіма зручностям, підведено усі комунікації, кімнати облаштовані меблями, у квартирі зроблено сучасний ремонт . На час обстеження у квартирі чисто та прибрано. Для дитини є місце для спання, придбано дитяче ліжечко, у достатній кількості є дитячий одяг, взуття, засоби гігієни, дитячі іграшки, дитяча розвиваюча література, облаштований дитячий ігровий куточок. (а.с.32).

Згідно довідок КП «Володимир-Волинське територіальне медичне об`єднання», ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває та за медичною допомогою не звертався. (а.с.33).

Позивачем до матеріалів справи додано фототаблиці, як він разом із дитиною проводять свій час (а.с. 83-88).

В заперечення позовних вимог відповідачем долучено до матеріалів справи позитивні характеристики складені на її ім`я, у яких вказано про її особу та, що син має велику прив`язаність до матері. (а.с. 46-50).

Згідно довідки про доходи, ОСОБА_2 працює у ТзОВ «ХАН ЕЛЕКТРОБАУ Україна» складальником-обробником котушок трансформаторів та отримує стабільну заробітну плату (а.с.52). За місцем праці характеризується позитивно (а.с.51).

Згідно повідомлення Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_6 зверталася у поліцію, що не може потрапити у квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 так як чоловік змінив замки , а також щодо протиправної поведінки її чоловіка ОСОБА_1 (а.с.53).

Судом встановлено, що дитина відвідує Нововолинський дошкільний навчальний заклад № 5 Нововолинської міської ради Волинської області. Мати приймає активну участь в житті дитини, створює умови для розвитку, навчання та виховання сина, бере участь у батьківських зборах, що стверджується повідомленням директора дошкільного закладу (а.с.54).

Актом обстеження умов проживання від 07 травня 2020 року помешкання відповідача, де на даний час остання проживає разом із сином у своїх батьків, що знаходиться в АДРЕСА_1 підтверджується належні умови для проживання дитини.

Згідно постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 30 липня 2018 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (а.с.63). В матеріалах справи також міститься копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 0001403, про нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_2 (а.с.64).

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 03 грудня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики. (а.с.66-67).

Згідно повідомлення Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03 червня 2020 року № 3-10, на батьківських зборах, які відбулися 09 жовтня 2019 року був присутній тато вихованця ОСОБА_9 - ОСОБА_1 . Зі слів вихователя ОСОБА_10 хлопчик перебував у пригніченому психоемоційному стані неодноразово, після новорічних канікул. Вихователь повідомила, що не вважає за необхідне виділення якоїсь конкретної дати, оскільки поведінка і пригнічений стан хлопчика, які спостерігались у січні-лютому-березні 2020 року стали наслідком відносин між батьками. Дирекція закладу стверджує, що 11 березня 2020 року вихователь ОСОБА_10 стала свідком конфлікту між батьками вихованця ОСОБА_9 щодо з`ясування стосунків із приводу забирання батьком дитини із дошкільного навчального закладу. Мама дитини ОСОБА_2 дійсно зверталась до вихователів із проханням не віддавати дитину татові ОСОБА_1 , так як на той період не був встановлений графік побачень батька із малолітнім сином. (а.с.77).

Згідно судового наказу Нововолинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2019 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 90).

Відповідачем до матеріалів справи додано довідки закладу охорони здоров`я про те, що вона на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. (а.с.94-95).

У повідомленнях Нововолинського дошкільного навчального закладу № 9 Нововолинської міської ради від 02 листопада 2020 року № 38 та № 39 , які були надані на адвокатський запит слідує, що з моменту зарахування дитини, ОСОБА_5 до дитячого садка батько приходив на консультації до психолога та адміністрації закладу в такі дні: 17.09.2020 року, 25.09.2020 року, 30.09.2020 року та 01 жовтня 2020 року. Зі слів вихователів, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 батько приходив по сина чотири рази у період з 05 жовтня 2020 року по 19 жовтня 2020 року в дні і години відповідно до розпорядження голови Іваничівської РДА від 28 лютого 2020 року № 4. При зустрічі з батьком ОСОБА_13 проявляє осторогу, не біжить на зустріч, за подарунки дякує, але гратися і підходити не хоче. Зі слів психолога ОСОБА_14 та вихователя ОСОБА_11 , матір ОСОБА_2 не наказувала не давати дитину батькові. Навпаки, наголошувала на тому, що батько ОСОБА_1 має право забирати дитину у відведенні рішенням райдержадміністрації дні і години. Спираючись на спостереження вихователів та психолога, вважає, що матір не чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. За спостереженням вихователів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , коли мама приводить або забирає ОСОБА_4 з садка, він з радістю іде до мами, розповідає їй про свої пригоди в групі, друзів, заняття. Коли щось малює чи ліпить, говорить що покаже мамі. Психоклімат стосунків між матір`ю та дитиною позитивний. Син любить свою матір.

З моменту зарахування дитини, ОСОБА_5 до дитячого садка, його батько ОСОБА_1 відвідував свою дитину у період з 05 жовтня 2020 року по 19 жовтня 2020 року чотири рази у дні, визначені розпорядженням голови Іваничівської РДА від 28 лютого 2020 року № 4. Окрім того, ОСОБА_1 ще чотири рази приходив на консультації до психолога та адміністрації закладу поза графіком дозволених відвідувань. В цей час батько тричі передавав подарунки синові через психолога. За подарунки хлопчик дякував, охоче ними грався. Зустріч дитини з батьком завжди відбувалася у присутності ОСОБА_2 - матері хлопчика. Під час таких зустрічей ОСОБА_4 проходив повз тата і відразу прямував у сторону матері. Після цього вона завжди, крім першої зустрічі, підводила сина до батька, щоб хлопчик привітався і запитувала у дитини «Чи хотів би він погуляти з татом?». ОСОБА_4 від прогулянки завжди відмовлявся, але вітався за руку і брав подарунки. Мати ОСОБА_2 не давала жодної вказівки не давати дитину батькові, а навпаки, ознайомила з розпорядженням голови Іваничівської РДА від 28 лютого 2020 року № 4 щодо прав батька відвідувати сина у визначені дні і години. Матір не чинить перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Мати постійно цікавиться успіхами своєї дитини, консультується з вихователями щодо навчання та виховання хлопчика. Між матір`ю та сином теплі стосунки і взаєморозуміння.

В той же час позивачем надано повідомлення Нововолинського дошкільного навчального закладу №9 від 27.11.2020 року згідно якого під час проведення бесід з сином ОСОБА_4 , останній стверджував, що хоче зустрітися та погуляти з татом, під час зустрічей, у відведені батьком години, завжди була присутня матір ОСОБА_2 , хоча попередньо вихователь повідомляла маму, що тато зможе забрати дитину з садочка, в присутності обох батьків син не йде на зустріч татові, а біжить до мами ОСОБА_2 . На окреме звернення від 05.11.2020 року, директор Нововолинського дошкільного навчального закладу №9 повідомив позивача про те, що син сторін в присутності вихователя, на запитання директора, повідомив, що він не хоче подарунка від тата, оскільки « мама сказала но-но-но». На звернення позивача начальник Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області Мартинюк В., повідомив, що 16.03.2020 року за адресою АДРЕСА_1 у присутності працівників Іваничівського ВП, дитина перебуваючи на руках у мами відмовлялася іти до тата, про те, коли мама відпустила малолітнього ОСОБА_15 останній охоче пішов на руки до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 було надано можливість у побаченні з малолітнім сином.

Сторонами додано відеодиски, які оглянуті в судовому засіданні за участю сторін.

Відповідачкою надано довідку №33 від 30.07.2020 року Волинського обласного благодійного фонду «Карітас-Волинь» відповідно до якої ОСОБА_16 та її діти ОСОБА_17 та ОСОБА_13 були прийняті в проект «Соціально-психологічна допомога сім`ям, що опинилися в складних життєвих обставинах». ОСОБА_18 було надано доступ до двох відеозаписів, які були зроблені у січні 2020 року ОСОБА_19 . Соціальним працівником та психологом дослідивши дані записи зроблено наступний висновок: дані відеозаписи демонструють наявність психологічного впливу та тиску на дитину, що суттєво змінює висновок комунікативного процесу. Тато утримує дитину перед камерою в кімнаті до тих пір поки дитина не дає потрібної відповіді. Даний запис по своїй будові та змісту спростовує звинувачення, які висуває до ОСОБА_16 її бувший чоловік. Зауважують надмірну увагу з боку ОСОБА_20 на пошук хибних підозр та свідчень проти своєї бувшої дружини, з використанням як засобу впливу власну дитину.

Допитані в судовому засідання свідки зі сторони позивача та відповідача надали суду показання про відомі обставин у справі.

Так зокрема, свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона є дочкою відповідача. Її брат по матері ОСОБА_4 дуже любить маму і про тата майже ніколи не згадує, сама мама пропонує йому передзвонити до тата. Між сторонами часто виникали конфлікти, під час яких ОСОБА_4 дуже сильно плакав, ховався за маму. Вказала на те, що цього року позивач не привітав сина з днем народження. ОСОБА_4 розповідав, що тато бив маму і він боїться тата. Підтвердила, що одного разу, у червні, дитина дійсно не хотіла йти від батька. Був випадок коли ОСОБА_4 повернувся від батька із синцем.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач суду показала, що вважає, що їх синові буде краще проживати із нею. Під час спільного проживання із позивачем, останній часто влаштовував конфліктні ситуації та викликав працівників поліції та знімав це на камеру. Відносно неправомірних дій позивача порушено кримінальне провадження. Вона не налаштовує дитину проти батька та не забороняє бачитись із останньою, однак дитина повертається від батька дуже неспокійною. У неї нормальні умови для проживання дитини, їй допомагають батьки з якими разом проживає, офіційно працює та має стабільний дохід - отримує заробітну плату. Вказала, що мати позивача із дитиною не спілкується, а батько - позивач у справі цього року не привітав дитину з днем народження. Підтвердила, що дійсно у гніві сказала, що ОСОБА_21 буде бачити дитину по годинах. На запитання вказала, що син сам просить, щоб вона забрала його із дитячого садку, після зустрічі з батьком дитина психологічно неспокійна, може плакати. Вона не чинить перешкод у побаченні дитини разом із батьком, дитина сама не хоче спілкуватися із ним.

Свідок ОСОБА_22 показала, що відповідач є її подругою, яку вона знає п`ятнадцять років. З позивачем знайома з моменту укладення шлюбу між сторонами. Батька із дитиною бачила рідко. Одного разу вона була свідком як дитина заховалася за вихователем коли побачила батька і боялася до нього йти, побачивши маму син побіг до неї на руки. Дитина розповідала як втікала від батька, бо він кричав. Вважає, що дитина не відчуває любові від батька, а батько нав`язує свою думку дитині. Мати немає поганих звичок, є привітною та доброзичливою.

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що відповідач є її подругою, вони часто бачаться у Нововолинську. Знає, що дитина боїться батька. Відповідач працьовита, порядна, турботлива, про дітей гарно піклується, дуже чесна. Минулого року бачила, як дитина гуляла із позивачем на вулиці, син бігав по калюжах на що вона зробила зауваження і він негативно висловився у її сторону. Свідок чула як позивач розповідав про інтимні стосунки із жінками.

Свідок ОСОБА_24 показала, що сторони є її сусідами у Нововолинську, мати доглядає дітей, часто до неї прибігала, щоб викликати працівників поліції через неправомірну поведінку позивача. Вона була свідком як син сказав, що не хоче до тата, бо тато його закривав. Чула як позивач казав, що хоче забрати сина, щоб йому платили аліменти. Відповідачу позичала кошти на їжу, бо позивач їй не давав. У мами із сином дуже хороші стосунки, вважає, що дитині буде краще із мамою. Вона бачила як батько купував квас для дитини, хоча йому не можна було. Бачила, що у відповідачки були тілесні ушкодження. У дитини із батьком стосунки нормальні, але як є мама , то біжить до неї.

Свідок ОСОБА_25 показав суду, що відповідачка не забороняє бачитись батькові із дитиною, однак дитина дуже прив`язана до мами і тягнеться до неї. Бувало, що дитина плакала і хотіла до мами, тоді позивач ввечері привозив його. Позивач під час спільного проживання з його дочкою мало приділяв уваги дитині, одного разу привіз дитину із травмою і тому дитина не хоче до нього йти. Позивач не має підходу до дитини, завдає дитині психологічну травму, не хоче йти на компроміс. Знає, що позивач виганяв дочку із квартири. Він самостійно возив дочку до лікаря та давав кошти на лікування внука. 18 березня 2020 року дитина не хотіла йти із батьком, плакала. У нього гарні відносини із внуком і він охоче проводить час із ним. Внук повідомляв, що тато бив маму і закривав його у ванній кімнаті. Підтвердив, що був випадок коли він вигнав позивача із подвір`я.

Свідок ОСОБА_26 показала суду, що бачила літом-осінню 2019 року як батько гуляв із сином, займався із дитиною. На початку літа теж бачила декілька разів і у них дуже хороші стосунки. Інколи бачила як сторони із дитиною прогулювались разом.

Свідок ОСОБА_27 показала суду, що позивач три-чотири рази привозив дитину на роботу, у них хороші відносини, вони гарно спілкувалися. Знає, що позивач хоче спілкуватися і бачитися з дитиною, але дружина чинить в цьому перешкоди. У неї склалася думка, що їхня сім`я є дуже хорошою.

Свідок ОСОБА_28 показав суду, що позивач скаржився на конфлікт із дружиною та про те, що не бачить дитину. Він був свідком, як 13 березня 2020 року мати не давала дитину, сказала, що син не хоче йти до батька. Він бачив як дитина гуляла з батьком у хорошому настрої, він не плакав. Мати відговорювала сина лишитися у батька на ніч. Без присутності матері, дитина із батьком поводиться нормально.

Свідок ОСОБА_29 надала суду покази про те, що вона є головою ОСББ у будинку у м.Нововолинськ, де проживали сторони, знає відповідачку як хорошу матір, не конфліктна. Позивач проживає у квартирі на даний час сам, вважає, що синові буде краще з мамою.

Положеннями статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разів атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п. 18постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинні існувати справедлива рівновага й дотримуючись такої рівноваги. Особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/1) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно врахувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судом береться до уваги, що дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, тому суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

При розгляді вказаної справи суд, насамперед виходить із інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце проживання та навчання, з дотриманням балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що між сторонами склалися вкрай стійкі неприязні відносини. З`ясування стосунків в присутності дитини негативно відображається на її психо-емоційному стані. Емоційний стан дитини обумовлений не присутністю батька в її житті, а напруженими конфліктними стосунками між батьками, які використовують дитину для образ один одного, зневажають право сина на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини. Для повноцінного психологічного розвитку особистості дитини необхідна участь обох батьків.

Позивач активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із сином, тому будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування судом не встановлено. Право батькам на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Разом з тим, судом беруться до уваги всі вивчені матеріали справи, обставини справи, висновок Служби у справах дітей Іваничівської РДА та повіомлення дошкільного закладу освіти, який відвідує ОСОБА_13 .

Так зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 беруть активну участь у вихованні дитини, займають ініціативну громадську позицію у життєдіяльності групи дошкільного навчального закладу у якій виховується їх син. ОСОБА_2 піклується про стан здоров`я дитини, заключила декларацію із сімейним лікарем і водить сина на медичні огляди у разі потреби. ОСОБА_5 знаходиться на «Д» обліку як часто хворіючи дитина. Працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації встановлено, що малолітній ОСОБА_13 однаково прихильно ставиться як до батька, так і до матері, проте не може чітко висловити думку з ким хоче проживати зважаючи на свій вік. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні відносини , часто виникають конфлікти соціально-побутового характеру в присутності дитини, які закінчуються зверненнями обох сторін до правоохоронних органів з метою врегулювання конфліктних ситуацій. Питання забезпечення найкращих інтересів дитини ґрунтується на розумінні того, що розлучення батьків для дитини не повинно стати тяжким психологічним навантаженням. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поринувши у свої власні проблеми , не хочуть зрозуміти той факт, що кардинально змінили життя своєї дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно. Вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_2 , жителькою с. Низкиничі так як це буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки остання знаходиться у такому віці, коли їй потрібна материнська турбота. (а.с.115-118).

Відповідно до пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

При розгляді справи судом враховується вік дитини, що 24 вересня 2020 року йому виповнилося чотири роки, зважаючи на вік він не може висловити свою думку щодо визначення місця проживання одним із батьків.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

На думку суду відповідачем створені більш сприятливі умови для спокійного проживання дитини, її гармонійного психологічного розвитку і як встановлено судом не впливає на реалізацію батьком своїх прав щодо його участі у вихованні сина.

Як і в батька та і в матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини. Дитина як губка вбирає поведінку дорослих, проте , в силу свого віку та відсутність життєвого досвіду не може реально оцінити ситуацію та її наслідки.

Судом встановлено, що відповідач постійно проживає із сином та після розірвання шлюбу створила належні умови для проживання та розвитку дитини, має стабільний дохід, а також виявляє більшу увагу і турботу про нього, що підтверджується належними доказами. Батьки не змогли самостійно вирішити спір та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками. З огляду на вік дитини, потребу у материнській турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку суд вважає, що на даний час дитину не слід розлучати із матір`ю, оскільки розлучення може негативно вплинути на психоемоційний розвиток дитини і може призвести у майбутньому до непоправних наслідків, при цьому, батько не позбавлений можливості брати безпосередню участь у житті дитини. Крім цього, сам позивач у судовому засіданні підтвердив той факт, що на даний час син ОСОБА_4 є більш прив`язаний до матері - відповідача у справі.

Позивачем суду не надано протилежних доказів, які б спростували встановлені судом вище вказані обставини, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою вище вказаної статті передбачено, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 5000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, понесення яких підтверджується попередніми (орієнтовними) розрахунками суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи та квитанцією до прибуткового касового ордера Серії І № 03-12 від 11 грудня 2020 року та від 11 травня 2020 року.

Керуючись ст.ст.4,5,10-13,76-80,89,90,141,259,263-265,268,273 ЦПК України, ст. 150, 151, 157, 159, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_20 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 до ОСОБА_16 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Іваничівської РДА, місцезнаходження смт. Іваничі вул. Грушевського, 13 Волинської області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_20 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_16 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення у повному обсязі складено 22 грудня 2020 року.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Федечко