Справа № 461/4255/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1756/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: Челік ОСОБА_1 , перекладача Коваленко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИЛА:

26.05.2020 ОСОБА_2 звернувся з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3 , чинити перешкоди у спілкуванні з малолітнім онуком. Челік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборони ОСОБА_5 вивозити та надавати дозвіл іншим особам на вивезення малолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до набрання рішення у справі законної сили.

В обґрунтування поданої заяви покликався на те, що ОСОБА_8 має намір подати позов до ОСОБА_9 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Буської РДА про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні нею. ОСОБА_2 є дідусем малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 30.04.2020 дитина проживає разом з батьком ОСОБА_11 , який забороняє ОСОБА_2 спілкуватись та відвідувати дитину. Крім того, заявнику стало відомо, що ОСОБА_12 має намір виїхати з малолітнім сином з метою проживання за межі України, на сьогодні виготовляє необхідні документи. На думку заявника, такі дії зі сторони ОСОБА_5 унеможливлять подальший розгляд цивільного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2020 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що його внук проживає разом з батьком ОСОБА_11 , який забороняє ОСОБА_2 спілкуватись та відвідувати дитину. Крім того, зазначає, що ОСОБА_12 має намір виїхати з малолітнім сином з метою проживання за межі України, на сьогодні виготовляє необхідні документи. Тому, такі дії зі сторони ОСОБА_12 унеможливлять подальший розгляд цивільного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу чинити перешкоди у спілкуванню з малолітнім онуком ОСОБА_6 та заборонити відповідачу вивозити та надавати дозвіл іншим особам на вивезення малолітнього онука за межі України до набрання рішення у справі законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомили. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із заяви ОСОБА_2 убачається, що він має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_13 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Буської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування з дитиною.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що запропонований ОСОБА_2 вид забезпечення позову є аналогічним з позовними вимогами, які позивачі мають намір пред`явити до суду. А тому, в разі забезпечення позову у вказаний спосіб судом фактично буде вирішено спір по суті позовних вимог, що є неприпустимим та протирічить вимогам ч.10 ст.150 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції у повній мірі врахував зазначені вимоги закону, перевірив наявність передбачених законом підстав для забезпечення позову та обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:19.10.2020

Головуючий

Судді