Провадження 2/712/1232/20
Справа № 712/1929/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 ), третя особа: Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу ДУДКА Ганна Іванівна (адреса: АДРЕСА_4 ) про визнання договору дарування удаваним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання договору дарування удаваним, посилаючись на те, що 30 серпня 2018 року між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір дарування 40/100 часток у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_4) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №1353.

Вказує, що насправді вказаний договір дарування був удаваним правочином та вчинявся з метою приховування іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Так, в липні 2018 року вона почала шукати для своєї доньки житло, яке можна придбати за доступною ціною. Тоді ж вона на Інтернет сайті «ОТ і ДО» натрапила на оголошення щодо продажу житла та звернулась за вказаним в оголошенні номером телефону до ріелтора - приватного підприємця ОСОБА_8 , яка запропонувавши свої послуги з пошуку необхідного об`єкту нерухомості, запропонувала подивитись кімнати в гуртожитку АДРЕСА_6 . В подальшому разом з донькою - ОСОБА_9 оглянули вказані кімнати.

02 серпня 2018 року між нею та ОСОБА_8 було укладено договір на проведення посередницьких та консультаційних послуг з пошуку об`єкта нерухомості. Даний договір було укладено вже після того як вона виявила бажання придбати кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 і він закріплював розмір винагороди, яку ОСОБА_7 зобов`язувалась сплатити ОСОБА_8 .

Того ж дня в приміщенні ріелтора ОСОБА_8 між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ( Продавці ) та нею - ОСОБА_7 (Покупець) було укладено попередній договір. Відповідно до умов попереднього договору Продавці та Покупець зобов`язувались укласти договір купівлі продажу об`єкту нерухомості - кімнати в гуртожитку АДРЕСА_6 .

В зв`язку з тим, що вказані кімнати не були окремим об`єктом нерухомості, то вона могла придбати лише право на частку у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_3) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 . При цьому, відповідно до ст.362 ЦК України інші співвласники мають переважне право на придбання такого майна. В зв`язку з цим їм першим пропонується придбати майно, а вразі їх відмови відбирається відповідна заява.

Таким чином, вона звернулась до власників кімнат АДРЕСА_7 і АДРЕСА_8 , всі співвласники відмовились купувати кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_1. При цьому, лише ОСОБА_12 написав заяву про відмову. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Дудкою Г.І. 22 серпня 2018 року. Інша співвласниця не мала змоги написати відповідну відмову так-як перебувала за кордоном. Це і стало причиною укладення вдаваного правочину - договору дарування, хоча фактично вона придбала вказану нерухомість за 8 000 доларів США, як і було обумовлено з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Грошові кошти в сумі 8 000 доларів США вона передала ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в приміщенні приватного нотаріуса Дудки Г.І. 30 серпня 2018 року, в день підписання договору дарування в присутності свого чоловіка ОСОБА_13 .

Вказує, що більшу частину коштів на придбання вищевказаного майна, а саме 205 020 гривень вона отримала в кредит, який було оформлено в AT «Креді Агріколь Банк» 20 серпня 2018 року (комплексний договір №5/1085591).

Таким чином, всі наведені факти вказують на те, що власники об`єкту нерухомості ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з самого початку мали на меті продати нерухомість, і їх волевиявлення було направлене на продаж об`єкту нерухомості, а не на його дарування. В той же час її волевиявлення було направлене на придбання нерухомого майна, а не на отримання подарунку.

Вважає, що дії відповідачів та її дії були направлені не на вчинення договору дарування, а на приховування договору купівлі продажу шляхом укладення договору дарування.

У зв`язку із чим просить визнати удаваним договір дарування 40/100 часток у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_4) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 від 30 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Дудкою Ганною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №1353, укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; визнати, що між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було фактично укладено договір купівлі-продажу 40/100 часток у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_4) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 .

Ухвалою від 30 березня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Третя особа до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2018 року між позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір дарування 40/100 часток у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_4) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Дудкою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за №1353.

З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2018 року між ОСОБА_7 та ріелтором - приватним підприємцем ОСОБА_8 було укладено договір на проведення посередницьких та консультаційних послуг з пошуку об`єкта нерухомості. Позивач вказує, що даний договір було укладено вже після того як вона виявила бажання придбати кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 і він закріплював розмір винагороди, яку ОСОБА_7 зобов`язувалась сплатити ОСОБА_8 .

Того ж дня 02 серпня 2018 року між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ( Продавці ) та ОСОБА_7 (Покупець) було укладено попередній договір. Відповідно до умов попереднього договору Продавці та Покупець зобов`язувались укласти договір купівлі продажу об`єкту нерухомості - кімнати в гуртожитку АДРЕСА_6 .

В зв`язку з тим, що вказані кімнати не були окремим об`єктом нерухомості, то позивач могла придбати лише право на частку у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_3) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 . При цьому, відповідно до ст.362 ЦК України інші співвласники мають переважне право на придбання такого майна. В зв`язку з цим їм першим пропонується придбати майно, а вразі їх відмови відбирається відповідна заява.

При зверненні позивача до співвласників, лише ОСОБА_12 написав заяву про відмову від переважного права на придбання вищезазначеної частки у праві власності на житловий блок (секцію) у гуртожитку. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Дудкою Г.І. 22 серпня 2018 року. Позивач в позові також вказує, що інша співвласниця не мала змоги написати відповідну відмову, оскільки на той час перебувала за кордоном. Що і стало причиною укладення удаваного правочину - договору дарування, хоча фактично вона придбала вказану нерухомість за 8 000 доларів США, як і було обумовлено з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . На підтвердження зазначеного до позовної заяви позивачем надано копію розписки від 30 серпня 2018 року, підписаної відповідачами, про отримання зазначеної суми коштів в обмін на дарування належної їм частини житлового блоку

Позивач також зазначила, що більшу частину коштів на придбання вищевказаного майна, а саме 205 020 гривень вона отримала в кредит, який було оформлено в AT «Креді Агріколь Банк» 20 серпня 2018 року, про що також надано копію відповідного комплексного договору №5/1085591.

Таким чином всі наведені факти вказують на те, що власники об`єкту нерухомості ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з самого початку мали на меті продати нерухомість, і їх волевиявлення було направлене на продаж об`єкту нерухомості а не на його дарування. В той же час волевиявлення ОСОБА_7 було направлене на придбання нерухомого майна, а не на отримання подарунку.

Отже дії ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були направлені не на вчинення договору дарування, а на приховування договору купівлі-продажу шляхом укладення договору дарування.

Зазначені факти не заперечуються сторонами у справі, що, зокрема, підтверджується письмовими заявами відповідачів, поданими до суду.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.655 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Таким чином і при договорі дарування і при договорі купівлі-продажу переходить право власності на майно, майнові права від власника до іншої особи.

При цьому, концептуальною відмінністю є оплатність договору. Так договір дарування є безоплатним договором, а договір купівлі-продажу це оплатний договір.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно роз`яснень викладених в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Так, договір дарування є реальним, завжди безоплатним, одностороннім.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають із змісту правочину. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені в правочині. При цьому, підлягає доведенню те, що правочин укладений з метою приховати інший правочин і який правочин насправді укладений.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає доведенню, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування повинен бути безоплатним та не передбачає будь-якого обов`язку обдаровуваного.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у сукупності, а також з урахуванням визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно було укладений договір купівлі-продажу, шляхом підписання договору дарування від 30 серпня 2018 року, а тому є удаваним. У зв`язку з цим суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 203, 235, 655, 717 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати договір дарування 40/100 часток у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_4) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 від 30 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Дудкою Ганною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №1353, укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - удаваним.

Визнати, що між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було фактично укладено договір купівлі-продажу 40/100 часток у праві власності на житловий блок (секцію НОМЕР_4) у гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: