Дата документу 17.08.2020
Справа № 501/569/20
17 серпня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючої судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
1 ОСОБА_1 , місце реєстрації:
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2
відповідача ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3
предмет та підстави позову: про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом надання дублікатів ключів та безперервного доступу до квартири,
учасники справи в судове засідання не з`явились,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та
І.Виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі позивачі) 20.02.2020 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом надання дублікатів ключів та безперервного доступу до квартири.
Позов обґрунтовують тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вони (позивачі) є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 за частками 2/9 кожний, відповідно 4/9 частки квартири. Інші 5/9 частки квартири належить відповідачу.
Позивачі зазначають в позові, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.10.2019 року встановлено порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 наступним чином:
- у спільне користування ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виділено житлову кімнату №3 площею 15,8 кв.м. разом з балконом 0,8 кв.м, що максимально відповідає їх частці в праві власності на квартиру;
- у користуванні ОСОБА_3 залишено кімнату 11,4 кв.м., кімнату 10,0 кв.м., та лоджію площею 1,6 кв.м.;
- в загальному користуванні сторін залишено: кухню 8,4 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 6,6; 3,3 кв.м., вбудовану шафу 1,1 кв.м.
Позивачі вказують, що неодноразово намагались потрапити до квартири, але відповідач двері не відчиняв, вхідні замки змінив, на їхні прохання відчинити та допустити до їхньої власності відповідав погрозами, дублікат ключів від квартири відмовляється надати. Позивачі звертались до дільничного, але все виявилось марним. На підставі викладеного позивачі змушені звернутись до суду з відповідним позовом.
Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
В судовому засіданні позивачі просили суд задовольнити позов з підстав викладених у позові, у подальшому в судове засідання не з`явилися, надали до канцелярії суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.26, 31).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2020 року провадження у справі відкрито.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.05.2020 року закрито підготовче провадження по даній цивільній, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42).
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивачі не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 за частками 2/9 кожний, відповідно 4/9 частки квартири. Інші 5/9 частки квартири належить відповідачу ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину (а.с.7-8), витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.10-11).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.10.2019 року встановлено порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 наступним чином:

- у спільне користування ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виділено житлову кімнату №3 площею 15,8 кв.м. разом з балконом 0,8 кв.м, що максимально відповідає їх частці в праві власності на квартиру;

- у користуванні ОСОБА_3 залишено кімнату 11,4 кв.м., кімнату 10,0 кв.м., та лоджію площею 1,6 кв.м.;

- в загальному користуванні сторін залишено: кухню 8,4 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 6,6; 3,3 кв.м., вбудовану шафу 1,1 кв.м. (а.с.12-13).

V. Оцінка Суду.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, співвласника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Питання здійснення права спільної часткової власності врегульовано ст.358 ЦК України.

Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 за частками 2/9 кожний, відповідно 4/9 частки квартири. Інші 5/9 частки квартири належить відповідачу ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину (а.с.7-8), витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.10-11).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.10.2019 року встановлено порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 наступним чином:

- у спільне користування ОСОБА_2 , ОСОБА_1 виділено житлову кімнату №3 площею 15,8 кв.м. разом з балконом 0,8 кв.м, що максимально відповідає їх частці в праві власності на квартиру;

- у користуванні ОСОБА_3 залишено кімнату 11,4 кв.м., кімнату 10,0 кв.м., та лоджію площею 1,6 кв.м.;

- в загальному користуванні сторін залишено: кухню 8,4 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., коридор 6,6; 3,3 кв.м., вбудовану шафу 1,1 кв.м. (а.с.12-13).

Разом з тим, позивачі по справі не надали доказів неправомірної поведінки відповідача з приводу того, що він не допускає їх до квартири, не надає ключів (не надано будь-яких актів від сусідів, заяв до дільничого та поліції щодо спірних правовідносин і т.і.).

Таким чином доказів, на підставі яких суд міг би зробити безспірний висновок про те, що право позивачів на користування спірною квартирою було порушено відповідачем, позивачі не надали і в судовому засіданні вони не були здобуті.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши наведені докази по справі, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання дублікатів ключів та безперервного доступу до квартири.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст.ст.263-265 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом надання дублікатів ключів та безперервного доступу до квартири відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 17 серпня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко