провадження №: 4-с/752/93/20
У Х В А Л А

Іменем України

26.06.2020 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Мазур Ю.Ю.,

за участю секретаря Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М., заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Спеціалізоване науково-виробниче підприємство «Київпроменерго»,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року заявник звернуся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати дії щодо винесення постанови державним виконавцем Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Кузьменко Л.М. про арешт майна боржника за виконавчим провадженням № 51408722 неправомірними; скасувати постанову про арешт майна боржника від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № 51408722; зняти арешт з майна ФОП ОСОБА_1 , що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № 51408722.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. від 02.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2020 року витребувано у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 51408722.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року питання про відвід головуючого судді Мазура Ю.Ю. передано на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2020 року заяву заінтересованої особи про відвід головуючого судді Мазура Ю.Ю. від розгляду даної справи залишено без задоволення.

З метою недопущення безпідставного обмеження права заявника на доступ до правосуддя, суд дійшов висновку про необхідність вирішити питання юрисдикції даного спору у судовому засіданні після отримання відомостей про виконавче провадження № 51408722.

У судове засідання заявник не з`явився, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлений в установленому законом порядку.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилася, свого представника не направили, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлені в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, нормами чинного законодавства встановлені особливі правила оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця при виконанні ним судових рішень, і таке оскарження здійснюється в тому судочинстві, у якому відбувався розгляд справи.

Так, відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно частини першої статті 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 343 ГПК України).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця під час примусового виконання ним судового рішення господарського суду (наказів господарського суду) здійснюється за правилами господарського судочинства.

Аналогічні положення стосуються також спорів, пов`язаних із примусовим виконанням рішень судів, прийнятих в порядку цивільного судочинства (стаття 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)).

Питання юрисдикції справ за скаргами на дії державного виконавця вже розглядалося Великою Палатою Верховного Суду, і з цього приводу зроблено висновок про те, що в порядку адміністративного судочинства розглядаються скарги на дії, бездіяльність чи рішення виконавця у зведеному виконавчому провадженні, у якому, окрім виконавчих листів, виданих на виконання рішень, ухвалених за правилами цивільного та/або господарського судочинства, об`єднані рішення інших органів чи примусово виконуються судові рішення, ухвалені за правилами різних процесуальних законів.

Такі висновки містяться в постановах від 14 березня 2018 року в справі № 14-19цс18, від 20 червня 2018 року в справі № 14-207цс18, від 12 вересня 2018 року в справі № 11-675апп18.

З наданих до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що оскаржувані дії відповідача мають місце у межах виконавчого провадження з виконання судового наказу, виданого на виконання рішення господарського суду.

Будь-які інші відомості або докази, на підставі яких можна дійти висновку, що у межах виконавчого провадження № 51408722 здійснюється примусове виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій чи рішень інших (не судових) органів, суду не надані.

Заявник не надав жодних доказів того, що виконавче провадження об`єднує виконавчі документи, видані на виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій.

Сторонами не надано суду доказів того, що дана справа підсудна Голосіївському районному суду м. Києва.

Враховуючи наведене, судом вчинено всі передбачені процесуальним законом дії для з`ясування вищевказаних обставин, однак надані суду докази свідчать про те, що дана справа має розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки у спірному виконавчому провадженні (виконавчому провадженні) здійснюється виконання виключно судового наказу господарського суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 259, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі №752/20161/19 за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М., заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Спеціалізоване науково-виробниче підприємство «Київпроменерго».

Роз`яснити заявнику, що вирішення даного спору здійснюється в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур