КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/5297/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9842/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мараєвої Н.Є., Семенюк Т.А.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за користування майном, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року позивач звернулася із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що є власником Ѕ частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 2 загальною площею 580.6 кв.м., власником іншої Ѕ частини цього приміщення є відповідач.

16 вересня 2013 року позивачкою відповідачу було видано довіреність для здійснення усіх необхідних дій щодо приведення належної позивачці частини приміщення до стану придатного для користування ним з метою отримання прибутку.

Відповідач виконав домовленості, станом на 06 березня 2018 року було змінено статус та збільшено площу приміщення до 604.60 кв.м. Проте, позивачка дізналась, що ще в 2016 році відповідач фактично облаштував у приміщенні спортзал і отримував дохід від використання приміщення.

Враховуючи вищевказане та посилаючись на положення ст..ст. 189, 359, 1212 ЦК України, позивачка просила стягнути із відповідача на свою користь 154475.30 грн. на відшкодування шкоди від незаконного збагачення відповідача за рахунок майна позивачки за період з 01 січня по 01 липня 2019 року та покласти на відповідача понесені позивачкою судові витрати (а.с. 1-4).

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що отримавши від позивачки довіреність із відповідними повноваженнями, вчинив усі необхідні дії щодо реконструкції, ремонту, обладнання і обслуговування приміщення внаслідок чого витратив за вжиті заходи 2 437 559 грн., зробив поліпшення, які є невіддільними у спірному майні та значно збільшують вартість цього майна. Враховуючи вищезазначене та відсутність домовленості між сторонами щодо платного користування цим майном. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 43-44).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 154 475,30 грн. за період з 01 квітня 2019 року по 17 липня 2019 року відмовлено (а.с. 112-117).

Не погодившись з рішенням суду, 23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував фактичних обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявлених вимог і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову (а.с. 119-122).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Заворотнюк М.С. про що у справі є докази. 26 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Заворотнюк М.С. подав письмову заяву в якій просив відкласти розгляд справи, посилаючись на необхідність дотримання умов карантину, побоювання апелянта щодо стану здоров`я та відсутністю представника в місті Києві на час проведення судового засідання. (а.с. 128-137, 140-141).

При цьому, апелянтом та її представником не зазначено про перебування на самоізоляції або неможливості за станом здоров`я прибути до суду. Будь-яких інших доказів, за яких суд апеляційної інстанції мав би підстави дійти висновку про наявність поважних причин неявки апелянта та (або) її представника, до апеляційного суду заявником не зазначено і не додано.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

За положеннями частини 2 ст. 372 ЦПК України, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування від 23 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В., ОСОБА_1 є власником 1/2 частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 2 загальною площею 580.6 кв.м. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано за встановленим порядком (а.с. 15).

За договором купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 29 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В., ОСОБА_2 набув право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 2 загальною площею 592.1 кв.м. Право власності ОСОБА_2 зареєстровано за встановленим порядком (а.с. 13-14).

16 вересня 2013 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_2 довіреність, якою уповноважила останнього бути її представником по питаннях, пов`язаних з управлінням (користуванням) та здійсненням будь-яких інших дій в межах її права власності (без права відчуження, продажу, обміну, передачі в оренду, іпотеку) стосовно належної їй однієї другої частини нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: переобладнувати приміщення на власний розсуд, проводити реконструкцію, ремонт, подавати на виготовлення, узгоджувати, отримати дозволи, проекти по переобладнанню, технічному оснащенню приміщення, подати на виготовлення та отримати технічну документацію (проекти), технічний паспорт на нерухоме майно, в разі необхідності отримати Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зареєструвати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримати витяги з вказаного реєстру: проводити необхідні комунікації, заключати договори на газо-, водо-, електропостачання, телекомунікації, тощо.

Для цього надано ОСОБА_2 право представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх державних, приватних, громадських установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов`язаних із виконанням зазначених повноважень, сплачувати необхідні податки, платежі, збори, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, дозволи, висновки, погодження, включаючи заяви, розписуватись в необхідних документах і виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням повноважень за даною довіреністю. Довіреність була видана терміном на три роки, без права передоручення повноважень третім особам, та дійсна до шістнадцятого вересня дві тисячі шістнадцятого року. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В. (а.с. 12).

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 березня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 2 загальною площею 604.6 кв.м. (а.с. 5).

05 лютого 2018 року на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був виготовлений технічний паспорт на спортзал у вищевказаному житловому будинку (а.с. 7-10).

На обґрунтування заявлених вимог, позивачкою додано фотокопії листів, звернень з яких вбачається, що у належному сторонам приміщенні було розміщено обладнання спортивного (тренажерного) залу. За приписом, протоколом складеними посадовими особами відділу архітектурно-будівельного контролю Броварської міської ради Київської області від 31 січня 2017 року зобов`язано відповідача усунути виявлені порушення у незаконному будівництві (а.с. 16-33, 70-93).

Відповідачем до матеріалів цивільної справи додані копія аудиторського звіту незалежної аудиторської фірми Товариства з обмеженою відповідальністю АФ "Аудит плюс Облік" про підтвердження достовірності витрат на проведення реконструкції нежитлового приміщення в багатоквартирному житловому будинку під тренажерний зал загальною площею 592,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , якою підтверджено, що ОСОБА_2 на проведення реконструкції нежитлового приміщення витратив кошти на загальну суму 2 437 559 грн. (а.с. 55 - 64)

Із висновку оціночного дослідження від 21 лютого 2019 року складеного Асоціацією "Малого та середнього бізнесу" середня ринкова вартість місячної оренди об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення (спортзал), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 за період з 21 лютого 2016 року по 21 лютого 2019 року складає 146 грн. 00 коп./1 кв.м. (а.с.6)

Колегія суддів перевірила та відхилила заявлені позивачкою доводи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1212 ЦК України встановлено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змісту ч. 1 ст. 1212 ЦК України отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз ст. 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі №212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №634/727/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Судом встановлено, що за нотаріально посвідченою довіреністю від 16 вересня 2013 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 на вчинення усіх необхідних дій пов`язаних з реконструкцією, ремонтом і обладнанням, утриманням і експлуатацією належного сторонам нежилого приміщення. Після закінчення строку дії вказаної довіреності (16 вересня 2016 року) позивачка ОСОБА_1 не заявляла відповідачу вимог про припинення використання відповідачем належної їй Ѕ частини приміщення. При цьому, матеріали справи не містять будь яких доказів оплатного використання відповідачем належної позиваці частини приміщення.

Отже зміст довіреності від 16 вересня 2013 року та надані сторонами пояснення і докази в рамках цієї цивільної справи свідчать про наявність ознак правовідносин доручення ОСОБА_1 ОСОБА_2 виконання певних дій, зазначених у цій довіреності наданою відповідачу для управління відповідачем належної позивачці частиною приміщення.

На підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачкою грошових коштів, як завданої позивачці шкоди з підстав ст. 1212 ЦК України.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає позивачці заявляти вимоги про повернення грошей з підстав неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 договору доручення на якій позивачка ОСОБА_1 посилалася в позовній заяві. Проте такої підстави позову у цьому провадженні не заявлено, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями з власної ініціативи змінювати підстави позову, що були заявлені позивачкою в суді першої інстанції.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачки за розгляд справи апеляційним судом відшкодуванню за рахунок іншої сторони не підлягають.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення - 27 серпня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Н.Є. Мараєва

Т.А. Семенюк