ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2450/19
Провадження №2/477/53/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Семенової Л.М.

при секретарі судових засідань Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача - Чуприни О.О. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Головного управління національної поліції в Миколаївській області до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ПрАТ «Європейський страховий союз» та ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року в частині цивільного позову Головного управління національної поліції в Миколаївській області до ОСОБА_2 та ПАТ «Європейський страховий союз» про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, скасовано вирок суду першої інстанції та передано цивільний позов на новий розгляд.

23 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу можливість уточнення позовних вимог, в тому числі щодо кола відповідачів, враховуючи підстави, з яких вирок суду першої інстанції було скасовано.

07 жовтня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена заява позивача, в якій позивач збільшив позовні вимоги до 90 683 грн. 53 коп. Щодо кола відповідачів, то наполягав на стягненні всієї суми матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на своє право вибору відповідача та вважає, що такою має бути особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом та саме яка завдала вище вказаної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 березня 2016 року близько 22 години водій автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом вказаного транспортного засобу, рухаючись по авто дорозі М-14 «Одеса- Мелітополь-Новоазовськ» в сторону м. Миколаїв на 150 км.+120 допустив контактування з легковим автомобілем ВАЗ 210740, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого вказаний автомобіль є конструктивно загиблим, тобто вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент ДТП і його відновлення є економічно недоцільним, однак він не є фізично знищеним, так як технічна можливість відновлення існує, тому просить стягнути суму, визначену експертом для відновлення вказаного транспортного засобу, що складає 90 683 грн. 53 коп.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав (а.с. 49), посилаючись на цивільно-правову відповідальність за завдані збитки страховика ПАТ «Європейський страховий союз», з яким було укладено договір страхування власником транспортного засобу ОСОБА_4 , та в межах недостатнього страхового відшкодування - самим ОСОБА_4 , з яким відповідач перебував на час ДТП у трудових відносинах та керував автомобілем саме під час виконання трудових обов`язків. Стосовно заявленої суми до відшкодування, то вважає останню завищеною, посилаючись на те, що за даними акту №18/31-16/1 від 25.02.2016 року (пункт 487), який додано до цивільного позову, первісна вартість автомобіля ВАЗ-21074, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 46 000 грн., ступень зносу автомобіля 63,75 %, знос складає 29 325 грн., залишкова вартість 16 675 грн. Вважає, що висновок автотоварознавчої експертизи №17-1137, який проведений без врахування приналежності автомобілю та його підвищеної експлуатації, не може бути врахований для визначення ринкової вартості автомобіля та з урахуванням його залишкової вартості, про що зазначено вище.

Представник позивача в судовому засіданні Чуприна О.О. позовні вимоги підтримав в межах доводів позовної заяви. Вважав, що до участі у справі в якості відповідача залучено належну особу та інші особи саме в якості відповідачів не підлягають залученню, пославшись на право позивача вибору кола відповідача самостійно та що слідує з положень ст. 51 ЦПК України, не зважаючи на роз`яснення суду в його ухвалі від 23.09.2019 року та під час підготовчого провадження з приводу можливого кола відповідачів у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. Вказував на перебування у трудових відносинах із ОСОБА_4 , та який має нести матеріальну відповідальність за спричинену шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, підтвердивши доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, зокрема вказував про матеріальну відповідальність за спричинені внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди збитки страховиком в межах суми страхового ліміту, в іншій частині - власника автомобілю «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4 , з яким водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах та ДТП сталося саме під час виконання трудових обов`язків.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не прибув, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належно за зареєстрованим місцем проживання (а.с.68, 89, 91).

Третя особа ПрАТ «Європейський страховий союз» свого представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно (а.с. 67-70, 74, 92) за місцем офіційної реєстрації юридичної адреси даного товариства.

За вказаного, з урахуванням приписів ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка даних осіб не перешкоджає розгляду справи.

Зі змісту досліджених письмових доказів суд встановив, що 22 березня 2016 року близько 22 години водій автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом вказаного транспортного засобу, рухаючись по авто дорозі М-14 «Одеса- Мелітополь-Новоазовськ» в бік м.Миколаєва на 150 км.+120м допустив контактування з легковим автомобілем ВАЗ 210740, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого останній є конструктивно загиблим.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобілю «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_4 , мешканець АДРЕСА_1 (а.с. 57).

Цивільно-правова відповідальність під час ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахована власником автомобілю ОСОБА_4 в ПрАТ «Європейський страховий союз» за полісом № АЕ/4427433 від 01 червня 2015 року. Строк дії договору - один рік, тобто дійсним на час вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди. За умовами страхового полісу ліміт страхової відповідальності за майновою шкодою складає 50 000 грн. (а.с. 56, 57, 64).

За даними копії з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_4 з 01.02.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, за видом діяльності - вантажний автомобільний транспорт (а.с.55).

Відповідно до копії безстрокового трудового договору від 04 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_2 , останній перебував у трудових відносинах із ОСОБА_4 в якості водія. Пункт 16 вказаного договору, що стосується припинення трудових відносин, не містить запису про розірвання трудового договору сторонами (а.с. 54).

Згідно копії характеристики, наданої ФОП ОСОБА_4 (а.с. 77), що встановлена під час дослідження матеріалів кримінального провадження (справа №477/1449/17, провадження 1-кп/477/23/18) відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України, то відповідно до змісту вказаної характеристики остання надана ОСОБА_2 12 липня 2017 року як діючому працівнику ФОП ОСОБА_4 за підписом останнього, що скріплена печаткою ФОП ОСОБА_4 (а.с. 124 у справі відносно обвинуваченого ОСОБА_2 №477/1449/17, кримінальне провадження 1-кп/477/23/18)

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року ( а.с. 37-40) ОСОБА_2 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження у вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді. В частині цивільного позову Головного управління національної поліції в Миколаївській області вирок скасовано, та нині розглядається у даній справі. Вирок набрав законної сили 10.09.2019 року.

Стосовно вини водія ОСОБА_2 у вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді, то даний факт є встановленим обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і, відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, саме в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Стосовно відповідальності перед позивачем за шкоду, завдану даною пригодою, то з урахуванням положень ст.979, ст.1194 ЦК України, роз`яснень, які надані Великою Палатою Верховного Суду у її постанові від 4 липня 2018 року (справа 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку (п.35). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (п.73.)

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п.74).

За наведеного вище, саме страховик ПрАТ «Європейський страховий союз» має відшкодувати за шкоду завдану за участю забезпеченого транспортного засобу в межах суми ліміту страхового відшкодування.

Окрім того, зі змісту досліджених письмових доказів, зокрема полісу страхування, копії трудового договору від 04.05.2015 року, копії характеристики ОСОБА_2 від 12.07.2017 року як працівника ФОП ОСОБА_4 слідує, що на час вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ОСОБА_4 як фізичною особою - підприємцем і керував належним останньому автомобілем.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 у справі N 6-229цс14, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

З пояснень ОСОБА_2 та його представника, вище вказана дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків як водія за трудовим договором із ФОП ОСОБА_4 та на підтвердження чого суду надано вище наведені письмові докази, зокрема дані про реєстрацію ОСОБА_4 як фізично особи-підприємця, копію трудового договору із ОСОБА_2 як водієм, та на підтвердження чого свідчать обставини самої ДТП, а саме: керування вантажним автомобілем із причепом, що належать роботодавцю; місце ДТП - міжміський напрямок руху.

З огляду на викладене, відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 як працівника під час виконання трудових обов`язків регулюється положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача, та з цих підстав у його задоволенні слід відмовити.

Стосовно розміру майнового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобілю ВАЗ 210740, державний номерний знак НОМЕР_2 , то з урахуванням підстав відмови в задоволенні позову, суд вважає за неможливе визначення розміру даного відшкодування, адже таке матиме наслідком порушення правил змагальності, зокрема доведення своєї позиції саме особами, які є відповідальними за завдані збитки.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Головного управління національної поліції в Миколаївській області до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ПрАТ «Європейський страховий союз» та ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 січня 2020 року, копію якого учасники справи можуть отримати в канцелярії суду з 09.01.2020 року.

Суддя Л.М. Семенова