Справа № 474/276/20
Провадження № 2/474/225/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

16.10.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

без участі:

відповідача - ОСОБА_3

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2020р. та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2020р. за № 200024771, посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Лавріненко М.І. належить квартира АДРЕСА_2 , співвласником якої також являється його дружина (третя особа по справі) - ОСОБА_4 . У вказаному житловому приміщенні зареєстрований, але не проживає з 2002 року відповідач ОСОБА_3 , який не являється і не являвся йому родичем будь-якого споріднення. Відповідач ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали останньому у вказаному житловому приміщенні немає, перешкод у проживанні в квартирі відповідачу ніхто не чинив. Він, як власник житла, уклав з (третьою особою по справі) ОСОБА_5 попередній договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого він зобов`язується в подальшому укласти основний договір оренди, однією з умов якого є те, що орендодавець гарантує, що у квартирі не будуть зареєстровані будь-які громадяни, а також відсутні треті особи, які мають право користуватись об`єктом оренди. Факт реєстрації відповідача ОСОБА_3 порушує його право, як власника вільно розпоряджатись своїм майном, зокрема передати його за плату у користування. А тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні, дали згоду на заочний розгляд справи. Крім цього, просили судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 , двічі будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 049 на 02.10.2020р., 126 на 16.10.2020р., які повернуті з відміткою поштового відділення «відсутність адресата», а також через опублікування двічі оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), на розгляд справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність чи про відкладення та відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, звернулась до суду з заявою (вх. № 4058 від 16.09.2020р.), про розгляд даної справи по суті без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, звернувся до суду з заявою (вх. № 4057 від 16.09.2020р.), в якій просить проводити розгляд даної справи по суті в його відсутність. Пославшись в ній, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності від 12.02.2020р. та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2020р. за № 200024771, посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Лавріненко М.І. належить квартира АДРЕСА_2 , співвласником якої також являється дружина позивача (третя особа по справі) - ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу від 12.02.2020 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2020р. за № 200024771, посвідчений приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Лавріненко М.І., свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 20.07.2018 року, показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка);

-відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 , як колишній власник квартири, більше 12 років не проживає по місцю реєстрації, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу у вказаній квартирі немає, позивач та третя особа ОСОБА_4 перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням не чинили (довідка № 1088 від 28.02.2020 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області, акт обстеження від 02.03.2020р., показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка, показання свідка ОСОБА_6 );

-01.04.2020р. між позивачем ОСОБА_1 , як власником вищезазначеного житлового приміщення та третьою особою по справі ОСОБА_5 укладено попередній договір оренди цього приміщення, відповідно до якого зобов`язуються в подальшому укласти основний договір оренди, однією з умов якого є те, що орендодавець гарантує, що на момент підписання основного договору та протягом строку його дії у квартирі не будуть зареєстровані будь-які громадяни, а також відсутні треті особи, які мають право користуватись об`єктом оренди (попередній договір оренди житлового приміщення від 01.04.2020р., показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка).

При прийнятті рішення, суд керується:

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відтак, внаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

За такого, позивач ОСОБА_1 , як власник квартири, має право вимагати від відповідача ОСОБА_3 , який не є членом його сім`ї, усунення порушень його права власності на вказаний будинок шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, клопотання позивача та його представника, судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , 1987 року народження (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрованого по АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову в сумі 840 грн. 80 коп., залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Копію заочного рішення направити відповідачу ОСОБА_3 рекомендованим листом із повідомленням ( АДРЕСА_1 ), для відому.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення (30 днів) починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій