Справа № 931/643/19 Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О.
Провадження № 22-ц/802/845/20 Категорія: 70 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 12 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2019 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та аліментів на утримання дружини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з травня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 серпня 2019 року Локачинським районним судом Волинської області винесено рішення про розірвання шлюбу.

Син проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, позаяк відповідач проживає і працює у м. Луцьку. На даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Її доходів не вистачає для задоволення усіх необхідних потреб дитини. Вони з сином залишились у важкому матеріальному становищі, а тому потребує матеріальної допомоги. Угоди щодо добровільної сплати аліментів з відповідачем не досягнуто.

Відповідач працює інженером першої категорії СП ТОВ "Модерн-експо" у м. Луцьку, отримує високий та регулярний дохід. Інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться.

Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, а також надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення їх сином віку трьох років у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Просить стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Окрім того, просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає неповнолітня дитина, у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , віку трьох років.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 12 червня 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття".

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , як дружини, з якою проживає неповнолітня дитина, у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , віку трьох років.

Вирішено питання розподілу судових витрат

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів на неповнолітню дитини змінити та стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В іншій частині рішення суду жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 05 травня 2017 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05 травня 2017 року (а.с 5).

Від спільного подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 від 19 червня 2018 року та з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком (а.с. 8).

01 серпня 2019 року Локачинським районним судом Волинської області винесено рішення про розірвання шлюбу між сторонами ( а.с.6 -7).

Із довідки спільного українсько-польського підприємства ТзОВ "Модерн-Експо" № 144 від 10 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 працює на підприємстві з 27 липня 2011 року та займає посаду провідний інженер-конструктор. Його дохід за період з 01.09.2019 р. по 29.02.2020 року становить 168744,85 грн. (а.с.143).

Окрім того, із довідки № 244 від 09 червня 2020 року, вбачається, що сукупний дохід ОСОБА_2 за період з 01 червня 2019 р. по 31.05.2020 р. складає 340010, 45 грн., сума до виплати - 270135,79 грн (а.с. 178).

Отже, ОСОБА_2 має постійний заробіток та можливість утримувати свого неповнолітнього сина. Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували його незадовільний стан здоров`я, наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, тощо.

Із довідки Локачинської селищної ради Локачинського району Волинської області № 464 від 30 серпня 2019 року вбачається, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). Факт проживання дитини з позивачем не заперечували у судовому засіданні також відповідач та його представник.

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першоютретьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року 1779 гривень, з 1 липня 1859 гривень, з 1 грудня 1921 гривня.

При визначені розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та поданих сторонами доказів, беручи до уваги розмір отримуваних відповідачем доходів, дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно на дитину відповідатиме нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину.

Покликання апелянта на положення частини 5 ст. 183 СК України, є безпідставними, оскільки дана норма закону регулює порядок стягнення аліментів у наказному провадженні та не має обов`язкового характеру для застосування при розгляді справи в позовному провадженні.

Крім того, позивач не обґрунтувала необхідності стягнення на дитину аліментів у заявленому нею розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку ( доходу) та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 77, 78, 79, 81 ЦПК України).

Матеріали справи не містять детального опису та розрахунку витрат, які несе позивач для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . При відсутності такого обґрунтованого розрахунку витрат, колегія суддів, вважає доводи апелянта про недостатність коштів, які стягнуті судом на утримання малолітньої дитини для її гармонійного розвитку безпідставними та бездоказовими.

З довідки про доходи ОСОБА_2 вбачається, що середньомісячна заробітна плата відповідача становить 30000 гривень, відповідно шоста частина становить 5000 тисяч гривень, що перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку встановлений Законом.

Крім того, при визначенні розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, судом першої інстанції було враховано, що з відповідача також вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/8 частини на утримання дружини з якою проживає неповнолітній син.

Твердження апелянта про тимчасовий характер стягуваних аліментів на її утримання не впливають на правильність висновків суду при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 . Позивач у випадку зміни її майнового стану в сторону погіршення не позбавлена можливості, у передбачений законом порядок, звернутися до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітнього сина.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 14 серпня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Локачинського районного суду Волинської області від 12 червня 2020 року, в оскаржуваній частині, в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді