Справа № 521/822/20
Провадження № 4-с/521/22/20
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ), заінтересована особа ( стягувач) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заінтересована особа ( власник майна) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Цинєв Андрій Олександрович (65020, м. Одеса, вул. Асташкіна, буд.21, оф. 1), на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась представник ОСОБА_1 адвокат Серебрій Г.Г. зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області МЮ України Цинєва А.О., за участю заінтресованої особи ( стягувач) ОСОБА_2 , заінтересована особа (власник майна) ОСОБА_3 в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 10.12.2019 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №АСВП №58304020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її було передано на розгляд судді Роїку Д.Я.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В частині 1 ст. 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження", скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Крім того, в статті 449 ЦПК України, встановлено строки для звернення зі скаргою. Зокрема, відповідно до положень частини першої зазначеної статті, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

В частині 2 статті 449 ЦПК України зазначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі змісту скарги та доданих документів вбачається, що 12.12.2019 року скаржниця отримала лист, з якого дізналась, що приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна( коштів) боржника від 10.12.2019 року а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд вважає, що скаржником пропущено строк зверненння до суду із вказаною скаргою з причини, які суд не може вважати поважними, а сама скарга не містить клопотання про його поновлення судом.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснив, що скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Аналогічна правова позиція міститься в п. 13 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах. Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Вимоги до форми, змісту та порядку подання позовної заяви передбачені положеннями статей 175, 177 ЦПК України.

На виконання п. 6, п. 10 ч. 3, ч. 4 ст. 175 ЦПК України заявнику необхідно вказати чи проводилось ним досудове врегулювання спору та підтвердити, що ним не подано іншої скарги на цього ж виконавця з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Положеннями статті 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Скаржник ОСОБА_1 не надала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. зважаючи на наведене, суд звертає увагу заявника, що за положеннями статей133,134 ЦПК України, судові витрати складаються не тільки з судового збору, а й з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд пропонує скаржнику враховувати можливі негативні наслідки в разі невиконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Суд звертає увагу, на те, що згідно ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, ст. 451 ЦПК України передбачені рішення, які суд приймає за результатами розгляду скарги. Прийняття рішення про скасування постанови державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби ст. 451ЦПК України не передбачено.

За таких обставин, заявнику пропонується уточнити зміст вимог скарги.

Крім того, в пункті четвертому Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 року вказано, що, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Проте, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються вимоги заяви та посилання на засоби їх доказування, в заяві відсутні.

Крім того, одночасно зі скаргою, заявником подано до суду заяву про зупинення виконання за виконавчим листом в порядку ст. 150 , 447-450 ЦПК України.

Однак суд звертає увагу заявника на те, що ним не дотримано вимоги ст. 151 ЦПК України шодо змісту та форми заяви, а саме:

заява не містить предмета позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

захід забезпечення позову, який належить застосувати не відповідає ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у раз зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 11, 83,153, 175, 177,185, 449, 450 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа ( стягувач) ОСОБА_2 заінтересована особа ( власник майна) суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Міністерства юстиції України Цинєв Андрій Олександрович, на дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Надати скаржнику строк для усунення недоліків, викладених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку скарга буде вважатись неподаною і буде повернута скаржнику.

Копію ухвали надіслати скаржнику та його представнику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Заяву про зупинення виконання за виконавчим листом- повернути заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Д.Я. Роїк