Справа № 507/1177/20
Провадження № 2/507/500/2020
Номер рядка звіту 71
"23" грудня 2020 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Вужиловського О.В.
за участю секретаря судового засідання - Вододюка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Позивач вказує, що ОСОБА_1 являється матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач самоусунувся від виховання та догляду за дітьми, не займається їх вихованням, не спілкується з дітьми, не надає дітям матеріальної допомоги. Діти протягом останніх двох років знаходяться під наглядом тітки - ОСОБА_5 . Відповідач належним чином за дітьми не опікується, не займається їх вихованням, матеріально не утримує та не відвідує їх. Тому, просили суд позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути на користь дітей аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, свої вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. ).
Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, заперечень не надала, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить оголошення на офіційному сайті суду (а.с. ).
Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню по слідуючим підставам.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із свідоцтв про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 видно, що їх матір`ю є відповідач по справі (а.с. 9-17).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , видно, що вона проживає по АДРЕСА_1 . Сім`я проживає на квартирі. Під час обстеження було встановлено, що мати відсутня, діти знаходились без догляду дорослих, в будинку брудно, вдіутні продукти харчування (а.с. 7).
Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 , являється матір`ю восьми дітей, п`ятеро з яких проживають з батьком в іншій місцевості, а троє дітей проживають у тітки - ОСОБА_5 . За місцем реєстрації ОСОБА_6 не проживає, вихованням дітей взагалі не займається, веде аморальний спосіб життя, дітей залишає без догляду, офіційно не працює, живе за рахунок соціальних виплат (а.с. 6)
З висновку органу опіки та піклування Любашівської РДА від 01.10.2020 року видно, що було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийнято рішення, що в інтересах дітей доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її дітей, так як вона вихованням дітей не займається, ніякої допомоги дітям не надає, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей (а.с. 3-4).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно закону відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей та надавати їм матеріальну допомогу, чого добровільно не робить.
Таким чином, в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання своїх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому її необхідно позбавити батьківських прав відносно дітей та стягнути з неї аліменти на утримання дітей.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі 4204 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 133, 141, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 164-165, 180-182 СК України, суд,
Позов органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительку АДРЕСА_1 позбавити батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 , шляхом перерахування на особистий рахунок дитини - ОСОБА_2 .
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 , шляхом перерахування на особистий рахунок дитини - ОСОБА_3 .
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2020 року до 14 жовтня 2031 року, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини - ОСОБА_4 .
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 4204 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Суддя Любашівського
районного суду
Одеської області: О.В. Вужиловський