13.08.2020 Єдиний унікальний номер 205/4388/20
Номер провадження 2-з/205/168/20
УХВАЛА

іменем України

13 серпня 2020 року

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства Дніпровської міської ради «ЖИЛСЕРВІС-2» про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 червня 2020 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства Дніпровської міської ради «ЖИЛСЕРВІС-2» про визнання права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

06 липня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:

-встановлення заборони вчиняти будь-які дії щодо передачі житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у користування або у власність третім особам, заборони укладати договори найму (оренди) з третіми особами щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-встановлення заборони Комунальному підприємству «ЖИЛСЕРВІС-5» вчиняти дії з примусового виселення ОСОБА_1 із займаного житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення, на її думку, може утруднити виконання рішення суду.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення у справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, накладення арешту на майно є одним із способів забезпечення позову. Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Перелік заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, встановлено ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Як на підставу забезпечення позову заявник посилається, що оскільки спірне житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить до Державного житлового фонду, відповідач може вчинити дії, спрямовані на поліпшення житлових умов громадян, які перебувають на квартирному обліку за рахунок зазначеного житла. У зв`язку із зазначеним вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не обґрунтовано чим викликана необхідність забезпечення позову та причини такого забезпечення. Виходячи із змісту позовних вимог не вбачається існування реальної загрози утруднення чи невиконання можливого рішення суду та наміру відповідача здійснити дії щодо передачі зазначеного майна у користування третім особам.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150-153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства Дніпровської міської ради «ЖИЛСЕРВІС-2» про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Суддя Н.Г. Остапенко