Справа № 299/9/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/9/19 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Виноградівського районного суду від 14 листопада 2019 року, повний текст якого складено 22 листопада 2019 року, головуюча суддя Рішко Г.І., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» 03.01.2019 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Виноградівського районного суду від 20.03.2019 замінено позивача Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» його правонаступником Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК».

Позов мотивувався таким. 25.01.2006 Відкрите акціонерне товариство «Електрон банк», правонаступниками якого послідовно були Публічні акціонерні товариства «Фольксбанк», «ВіЕс Банк» і на час розгляду справи є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», за кредитним договором № KF 35875 надало ОСОБА_3 кредит у розмірі 9000,00 дол. США строком по 24.01.2011. Додатковою угодою від 26.03.2009 до кредитного договору строк кредитування було продовжено по 24.01.2016.

Виконання зобов`язань позичальника було забезпечено іпотекою належної йому квартири АДРЕСА_1 , про що 26.01.2006 був укладений іпотечний договір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

З метою реалізації своїх майнових прав, що випливають із положень ст.ст. 1218, 1219, 1281, 1282 та інших норм ЦК України, кредитор 04.04.2017 подав до Виноградівської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців ОСОБА_3 щодо зобов`язань спадкодавця за кредитним договором. На підставі цієї претензії нотаріальна контора завела спадкову справу та повідомила, що спадкоємцями ОСОБА_3 є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора спадкодавця повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину; кожен спадкоємець задовольняє такі вимоги в межах своєї частки у спадковому майні; вимоги кредитора задовольняються шляхом одноразового платежу, якщо між спадкоємцями та кредитором не домовлено про інше (ст.ст. 1281, 1282 ЦК України).

У вересні 2017 року кредитор письмово повідомив спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця за кредитним договором та про необхідність її погашення. Вимога залишилася без реагування.

Станом на 11.06.2018 борг за кредитним договором становить 6260,66 дол. США (еквівалент 163631,22 грн) і складається з боргу за сумою кредиту в розмірі 2374,46 дол. США, боргу за процентами в розмірі 2893,52 дол. США і пені в сумі 992,68 дол. США.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875 у розмірі 6260,66 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 163631,22 грн, та покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду від 14.11.2019 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові повністю, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, зокрема, з того, що кредитор своєчасно пред`явив претензію до спадкоємців позичальника, однак, не довів наявності та обсягу майна, успадкованого після смерті позичальника, та, відповідно, розміру і вартості часток спадкоємців, у межах яких вони повинні задовольнити вимогу кредитора. Крім того, до стягнення безпідставно були пред`явлені суми процентів і пені, нараховані після смерті позичальника.

Позивач АБ «ТАСКОМБАНК» оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, у скарзі наводить загалом ті самі доводи, якими обґрунтовувався позов. Крім того, зазначає, що рішення суду є однобічним.

Так, на думку сторони, у справі є достатні докази щодо наявності спадкового майна та його вартості, оскільки відповідні дані містяться в договорі іпотеки, в тому числі, в договорі сторони погодили оцінку предмета іпотеки у 18000,00 дол. США. Суд першої інстанції не був обмежений у можливості встановлення суми боргу на момент смерті позичальника та інших обставин справи.

Суд дав неналежну та упереджену оцінку доказам, що були надані позивачем і давали підстави для задоволення позову.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України після зміни складу суду справу у відсутність учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільні справи № 2-972/11, № 299/2277/17, № 299/3895/17, № 299/2146/18, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та спадкування в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054, 1216 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів та інших юридичних фактів, в тому числі, зі спадкування, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов - достроково) виконання порушеного зобов`язання, стягнення неустойки.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Сплата процентів за кредитом, а також сплата неустойки є істотними умовами договору, здійснюються у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 546, 548, 549, 550, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

ЦК України встановлені правила, за якими, зокрема:

спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216);

до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218);

спадщина відкривається внаслідок смерті особи; часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 ч.ч. 1, 2);

до спадкоємця переходить обов`язок: відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця; майнова шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину (ст. 1231 ч.ч. 1, 3, 4);

у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261);

спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; за загальним правилом малолітня, неповнолітня особа вважається такою, що прийняла; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ч.ч. 1, 2, 4, 5);

спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої особи подають її батьки (ст. 1269 ч.ч. 1, 4);

для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ч. 1);

спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги; кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ст. 1281 ч.ч. 1, 2);

спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ст. 1282 ч.ч. 1, 2).

Обов`язки спадкоємця як боржника відшкодувати кредитору завдані збитки, сплатити борг, присуджену з нього за життя неустойку не належать до тих, які як такі, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, не входять до складу спадщини (ст. ст. 608, 1219 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Особа не може бути примушена робити те, що не передбачено законодавством і не є обов`язковим для неї (ст. 19 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

З 10.05.1975 ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , що був розірваний у подальшому рішенням Виноградівського районного суду від 27.06.2003 у справі № 2-530/2003 (а.с. 62 справи № 299/2277/17).

На підставі договору купівлі-продажу від 28.01.1992 на ім`я ОСОБА_3 була придбана та була зареєстрована на праві власності за ним квартира АДРЕСА_2 (а.с. 4-7 справи № 299/2277/17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , батьками якої є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 04.02.2004 Виконкомом Новосільської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області (159 т. 1).

25.01.2006 Відкрите акціонерне товариство «Електрон банк», правонаступниками якого послідовно були Публічні акціонерні товариства «Фольксбанк», «ВіЕс Банк» і на час розгляду справи є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», за кредитним договором № KF 35875 надало ОСОБА_3 кредит у розмірі 9000,00 дол. США строком по 24.01.2011 зі сплатою за користування коштами 15% річних за базовою процентною ставкою та 30% річних за підвищеною процентною ставкою у періоди виникнення простроченої заборгованості позичальника перед кредитором (п.п. 1.1., 1.2., 1.3. договору) (а.с. 18-21, 38-43, 76-81 т. 1).

Договір містить умову про те, що позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції незалежно від строку виконання зобов`язання впродовж п`яти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку у випадку утворення у позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, а також в разі невиконання інших умов кредитного договору (п. 5.2.8.).

На забезпечення виконання позичальником його зобов`язань сторони уклали 26.01.2006 іпотечний договір щодо належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 24-27 т. 1). Сторони договору іпотеки визначили договірну вартість вказаної квартири як предмета іпотеки станом на 25.01.2006 в сумі 90900,00 грн (п. 2 договору). Згідно з офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/5,05 грн станом на 25.01.2006 еквівалент визначеної в гривнях договірної вартості предмета іпотеки становив 18000,00 дол. США.

07.07.2006 ОСОБА_1 Відділом РАЦС Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області видане Свідоцтво про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 (а.с. 156 т. 1).

Додатковою угодою від 26.03.2009 до кредитного договору від 25.01.2006 № KF 35875 сторони на період з 26.03.2009 по 31.03.2010 встановили процентну ставку за кредитом на рівні 12% річних, з 01.04.2020 - на рівні 15% річних, продовжили строк кредитування до 24.01.2016 і змінили деякі інші умови кредитування (а.с. 22-23 т. 1). 26.03.2009 у зв`язку зі змінами в кредитному договорі сторони уклали відповідну додаткову угоду до іпотечного договору (а.с. 28-29 т. 1).

14.09.2010 ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 14.09.2010 Виконкомом Новосільської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області (а.с. 173 т. 1).

Позичальник ОСОБА_3 порушив свої зобов`язання за кредитним договором.

Повідомленням-вимогою від 18.02.2011 ПАТ «Фольксбанк» зажадало від ОСОБА_3 дострокового повного виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875, а саме - повернення основного боргу за кредитом у сумі 2969,00 дол. США, простроченого боргу за кредитом у сумі 588,00 дол. США та простроченого боргу за процентами в сумі 537,96 дол. США (а.с. 14 справи № 2-972/11). Водночас доказів отримання цієї вимоги боржником немає.

Датованою 08.07.2011 заявою, яка надійшла до Виноградівського районного суду 02.08.2011, ПАТ «Фольксбанк» посилаючись, серед іншого, на ст. 1050 ЦК України, звернулося до ОСОБА_3 з позовом про дострокове стягнення боргу за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875, який був визначений станом на 08.07.2011 в розмірі 4486,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату 1,00 дол. США/7,9708 грн становило еквівалент 35758,04 грн, з яких борг: за кредитом - 3557,00 дол. США (еквівалент 28352,13 грн), за процентами - 767,46 дол. США (еквівалент 6117,27 грн), пеня - 161,67 дол. США (еквівалент 1288,63 грн) (а.с. 3, 4 справи № 2-972/11).

Рішенням Виноградівського районного суду від 08.09.2011 у справі № 2-972/11, яке набрало законної сили 19.09.2011, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875 у сумі 35758,04 грн (а.с. 133-134 т. 1).

Таким чином, кредитор реалізував своє право вимагати дострокового повернення всього заборгованого, тобто, дострокового повного виконання зобов`язання боржником, чим визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання). Беручи до уваги відсутність даних про змінену вказаною вище вимогою дату виконання зобов`язання у взаємозв`язку з правом кредитора як визначити таку точну дату (день) у вимозі, так і поставити момент настання відповідного строку у залежність від часу отримання вимоги, а також із правом пред`явити вимогу про дострокове повне виконання зобов`язання шляхом подачі одразу відповідного позову до суду, зміненим строком виконання зобов`язання у даному конкретному випадку можна вважати день, на який кредитор визначив заборгованість (08.07.2011), після чого не збільшуючи розмір цієї заборгованості звернувся з позовом до суду.

На стадії виконання рішення Виноградівського районного суду від 08.09.2011 у справі № 2-972/11 (виконавчий лист від 28.03.2012 № 2-972/11, виконавче провадження № 32318242) стягувач ПАТ «Фольксбанк» і боржник ОСОБА_3 уклали 16.04.2013 мирову угоду, якою визначили заборгованість позичальника, що виникла з кредитного договору від 25.01.2006 № KF 35875, у сумі 4324,46 дол. США та визначили порядок її сплати (а.с. 56-57 справи № 2-972/11). Визнаний та узгоджений сторонами мирової угоди борг є сумою в доларах США заборгованості за кредитом (3557,00 дол. США) і заборгованості за процентами (767,46 дол. США), які були пред`явлені до стягнення в справі № 2-972/11.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 06.08.2013 у справі № 2-972/11 мирову угоду між стягувачем ПАТ «Фольксбанк» і боржником ОСОБА_3 затверджено (а.с. 59-61 справи № 2-972/11). Ухвала суду набрала законної сили.

Рішенням Виноградівського районного суду від 07.07.2014 у справі № 299/2122/14-ц шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 розірвано, постановлено залишити після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_6 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 158 т. 1, а.с. 57-58 справи № 299/2277/17).

Протягом 2014-2015 рр. стягувач, яким на той час було ПАТ «ВіЕс Банк», неодноразово вживав заходи до примусового виконання ухвали Виноградівського районного суду від 06.08.2013 у справі № 2-972/11 про затвердження мирової угоди, отримання виконавчого листа, у чому йому було відмовлено та листом Виноградівського районного суду від 23.12.2015 з посиланням на зміни у законодавстві про виконавче провадження щодо переліку виконавчих документів було остаточно роз`яснено право вимагати судовим порядком спонукання сторони мирової угоди до її виконання (а.с. 124 т. 1, а.с. 63, 72, 73, 84, 85, 100-101, 104, 110 справи № 2-972/11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 10.02.2017 Виноградівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с. 152 т. 1).

Відтак, за життя позичальника ОСОБА_3 з нього на користь ПАТ «Фольксбанк» був присуджений та підтверджений чинними судовими рішеннями борг, що виник з кредитного договору від 25.01.2006 № KF 35875, у сумі 4324,46 дол. США, який складається із заборгованості за кредитом (3557,00 дол. США) і заборгованості за процентами (767,46 дол. США).

Претензією, надісланою Виноградівській державній нотаріальній конторі 04.04.2017 за вих. № 10-3/5168, ПАТ «ВіЕс Банк» пред`явив до спадкоємців ОСОБА_3 вимогу про виконання зобов`язань спадкодавця за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875, а саме, погашення боргу, визначеного станом на 03.07.2017 за кредитом у сумі 2374,46 дол. США, за процентами в сумі 2453,92 дол. США, пені в сумі 4486,20 дол. США, разом - 9314,58 дол. США, що в гривневому еквіваленті на цю дату за офіційним валютним курсом НБУ становить 251696,21 грн (а.с. 151 т. 1).

На підставі претензії кредитора Виноградівська державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 113/2017 та листом від 30.08.2017 № 337/01-16 повідомила кредитора, що заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 33 т. 1). З матеріалів спадкової справи № 113/2017 випливає, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за законом 31.05.2017, а ОСОБА_2 , від імені якої діяла законний представник ОСОБА_4 , подала заяву про прийняття спадщини за законом 25.07.2017 (а.с. 153, 157 т. 1).

Листами від 14.09.2017 кредитор спадкодавця ПАТ «ВіЕс Банк» зажадав від спадкоємців боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатити в межах вартості успадкованого майна борг спадкодавця в сумі 9314,58 дол. США не пізніше 45 днів з моменту направлення вимог шляхом одноразового платежу та попередив про звернення кредитора до суду по стягнення боргу в разі його несплати (а.с. 34, 36 т. 1). Вимоги були отримані ОСОБА_1 і ОСОБА_8 19.09.2017 (а.с. 35, 37 т. 1). Претензія кредитора спадкодавця ПАТ «ВіЕс Банк» не була задоволена спадкоємцями боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду від 24.10.2017 у справі № 299/2277/17 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 69-71 справи № 299/2277/17). Рішенням суду встановлено, що за життя ОСОБА_3 зазначена квартира була набута у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 із презумпцією рівності їх часток у праві власності.

За даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.05.2020 № 208414902 і № 208418985, право власності на квартиру АДРЕСА_2 було на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.1992 зареєстровано з 11.01.2006 в цілому за ОСОБА_3 , а з 14.11.2018 на підставі рішення Виноградівського районного суду від 24.10.2017 у справі № 299/2277/17 право власності на 1/2 частку в квартирі зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 11-16 т. 2). Крім того, з 26.01.2006 на користь ВАТ «Електрон Банк» зареєстровано обтяження щодо цієї квартири у вигляді іпотеки на підставі договору іпотеки від 26.01.2006, відповідний запис перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.11.2018. Даних про державну реєстрацію права власності на частку в указаній квартирі за ОСОБА_2 у державних реєстрах немає.

ПАТ «ВіЕс Банк» пред`являло до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позови про стягнення боргу за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875:

01.12.2017 - боргу, визначеного станом на 08.11.2017 у сумі 5891,13 дол. США, де борг за кредитом - 2374,46 дол. США, за процентами - 2667,58 дол. США, пеня - 849,09 дол. США, який ухвалою Виноградівського районного суду від 30.05.2018 був залишений без розгляду на підставі ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України (а.с. 2-3, 106-107 справи № 299/3895/17);

15.07.2018 - боргу, визначеного станом на 11.06.2018 у сумі 6260,66 дол. США, де борг за кредитом - 2374,46 дол. США, за процентами - 2893,52 дол. США, пеня - 992,68 дол. США, який ухвалою Виноградівського районного суду від 08.11.2018 був залишений без розгляду на підставі ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України (а.с. 2-4, 86-87 справи № 299/2146/18).

У справі, що розглядається, позивач пред`явив вимоги про стягнення боргу за кредитним договором до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як до спадкоємців боржника ОСОБА_3 . Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитор спадкодавця у передбачений законом строк та з дотриманням установлених вимог пред`явив претензію до спадкоємців боржника. Водночас відмовивши в позові з тих мотивів, що наявність і обсяг майна, успадкованого після смерті позичальника та відповідний їм розмір і вартість часток спадкоємців, у межах яких вони повинні задовольнити вимогу кредитора, не були доведені останнім, суд ухвалив рішення за неповного з`ясування та без належної оцінки дійсних обставин справи, наявних доказів у сукупності.

Як випливає з обставин, встановлених під час апеляційного розгляду справи, єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 , яка встановленим порядком прийняла спадщину, що їй належить з часу відкриття. Та обставина, що ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, та не зареєструвала наразі своє право власності на частку в нерухомому майні (ст.ст. 182 ,1296-1298 ЦК України), на факт прийняття нею спадщини та на належність їй успадкованого майна не впливає. У складі спадщини ОСОБА_2 прийняла як майнові права, так і майнові (боргові) обов`язки спадкодавця.

Відповідачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 не належала до кола його спадкоємців першої черги за законом. Подання нею заяви про прийняття спадщини не має правового значення та не породжує в неї відповідних спадкових прав. Зазначене випливає з положень закону, підтверджується, крім цього, довідкою Виноградівської держнотконтори від 16.07.2019 за № 335/01-16 про те, що ОСОБА_1 не отримувала свідоцтво про право на спадщину, оскільки її шлюб із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини вже був розірваний, та визнається самою ОСОБА_1 , яка письмово заявляла суду першої інстанції про те, що вона не є спадкоємцем ОСОБА_3 і в такій якості не відповідає за боргами останнього (а.с. 50-51, 116-118 т. 1 та ін.).

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 виникло у ОСОБА_1 з інших підстав - внаслідок придбання цієї квартири під час шлюбу з ОСОБА_3 .

За таких умов, кредитор спадкодавця не мав фактичних і правових підстав, що наводилися в заяві, для пред`явлення позову про стягнення боргу ОСОБА_3 до ОСОБА_1 як до спадкоємця боржника. У такому позові до цього відповідача належало відмовити за його безпідставністю. Суд першої інстанції відмовив у позові до ОСОБА_1 за його необґрунтованістю та недоведеністю по суті в контексті спадкових та відповідних їм боргових правовідносин, однак, оскільки підстав для задоволення позову не було і доводи апеляції цього висновку не спростовують, відмова в позові до ОСОБА_1 правильна як така і прав цієї відповідачки не порушує.

Стосовно вимог, пред`явлених кредитором спадкодавця до ОСОБА_2 , то позивач мав фактичні і правові підстави вимагати стягнення визначеного відповідно до закону та умов договору боргу ОСОБА_3 з його спадкоємця.

Банк визначив борг ОСОБА_3 за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875 станом на 11.06.2018 у розмірі 6260,66 дол. США (на цю дату еквівалент 163631,22 грн) із такими складовими: борг за сумою кредиту в розмірі 2374,46 дол. США, борг за процентами в розмірі 2893,52 дол. США, пеня в сумі 992,68 дол. США, про що надав розрахунок (а.с. 4-17 т. 1).

З розрахунку боргу вбачається, що такий виконано за період з 28.02.2006 по 11.06.2018, при цьому:

проценти нараховані за період з 01.11.2007 по 11.06.2018:

без урахування зміни строку виконання зобов`язання, який настав 08.07.2011 і на цю дату заборгованість за процентами визначалася в сумі 767,46 дол. США;

без урахування факту смерті боржника, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого проценти продовжували нараховуватися;

пред`явлена до стягнення сума пені нарахована за період з 11.06.2017 по 10.06.2018 без урахування зміни строку виконання зобов`язання, який настав 08.07.2011, і без урахування факту смерті боржника, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів, неустойки має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема: стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України; неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута.

У контексті справи, що розглядається, підлягають врахуванню фактичні обставини та положення закону, які пов`язуються зі смертю боржника - фізичної особи та спадкуванням. Кредитні зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875 припинилися з його смертю, замість них виникло зобов`язання спадкоємця позичальника у межах вартості успадкованого майна відшкодувати кредитору збитки, які були завдані спадкодавцем, а також сплатити неустойку, якщо така була присуджена кредиторові зі спадкодавця за життя останнього. Цьому успадкованому майновому обов`язку, що виник з кредитного договору, кореспондує право кредитора пред`явити до спадкоємця відповідну вимогу. Нарахування пені за зобов`язаннями боржника після смерті останнього в будь-якому разі суперечить закону щодо право- і дієздатності фізичної особи та її відповідальності за своїми зобов`язаннями (ст.ст. 24-26, 30 та інші норми ЦК України).

За загальним правилом обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 82 ч. 4 ЦПК України).

Отже, остаточна заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875 була визначена у зв`язку зі зміною строку зобов`язання (достроковим стягненням всього заборгованого на вимогу кредитора) і була встановлена чинним судовим рішенням, ревізія якого в позапроцесуальний спосіб, якою фактично є вимога про стягнення нарахованих поза межами строку дії договору коштів, недопустима. Така присуджена з ОСОБА_3 за його життя заборгованість становить 4324,46 дол. США, складається із заборгованості за кредитом (3557,00 дол. США), заборгованості за процентами (767,46 дол. США) і кредитор управі був пред`явити встановленим порядком до спадкоємця боржника вимогу про погашення цього боргу в разі його наявності.

Діючи у спірних правовідносинах вільно, на свій ризик і розсуд, кредитор пред`явив вимоги про стягнення боргу за сумою кредиту (2374,46 дол. США), за процентами (2893,52 дол. США) і пені (992,68 дол. США), чим визначив межі позову, за які не вправі виходити ані суд першої, ані суд апеляційної інстанцій (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , підстави для міркувань щодо часток кількох спадкоємців у спадщині та відповідних їм висновків суду, що вплинули на рішення, відсутні. ОСОБА_2 відповідає за вимогами кредитора спадкодавця в межах вартості належної їй та прийнятої частки у спадковому майні, а саме - в межах вартості 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_2 . Достатні для вирішення спору по суті дані про вартість цієї частки в спадковому майні зафіксовані в іпотечному договорі від 26.01.2006, де вартість квартири як предмета іпотеки станом на 25.01.2006 визначена в сумі 90900,00 грн (еквівалент 18000,00 дол. США).

Суд першої інстанції наведеного не врахував і помилково виходив із необхідності повної відмови позові, пред`явленому до ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного, враховуючи підстави та межі позову, відповідно до ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до ОСОБА_2 про стягнення боргу скасувати, вимогу кредитора спадкодавця ОСОБА_3 , пред`явлену до спадкоємця ОСОБА_2 , задовольнити частково, стягнувши на користь позивача з цієї відповідачки борг за кредитним договором у сумі 3141,92 дол. США (на цю дату еквівалент 82118,53 грн), де 2374,46 дол. США борг за сумою кредиту і 767,46 дол. США борг за процентами, підстави для стягнення якого в іншій сумі відсутні, а в інших пред`явлених до ОСОБА_2 вимогах відмовити. У частині відмови в позові до ОСОБА_1 правильне власне щодо такої відмови рішення суду першої інстанції на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

З урахуванням задоволення позову в межах 50,19% від його ціни та сплаченого позивачем судового збору з позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6136,17 грн з ОСОБА_2 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» слід стягнути 3079,74 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Керуючись ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задовольнити частково, рішення Виноградівського районного суду від 14 листопада 2019 року в частині відмови в позові до ОСОБА_2 про стягнення боргу скасувати, позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково,

стягнути на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (01032, м, Київ, вул. С. Петлюри, 30, ) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_3 , борг за кредитним договором від 25.01.2006 № KF 35875 у сумі 3141,92 дол. США (три тисячі сто сорок один долар США 92 центи), що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/26,136416 грн на 11.06.2018 є еквівалентом 82118,53 грн (вісімдесяти двох тисяч ста вісімнадцяти гривень 53 коп.), з яких 2374,46 дол. США борг за сумою кредиту і 767,46 дол. США борг за процентами;

у інших пред`явлених до ОСОБА_2 вимогах відмовити.

У частині відмови в позові Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу апеляційну скаргу АТ «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 14 листопада 2019 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» 3079,74 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 18 серпня 2020 року.

Судді