Номер провадження: 22-ц/813/3377/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відсутності учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Другий Приморський відділ Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила суд визнати виконавчий напис від 02.09.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., за реєстровим № 1332 щодо звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м., що є предметом іпотеки згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 11.03.2008 року за реєстровим № 878, з метою задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 3 891 002, 87 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.03.2009 року, таким, що не підлягає виконанню.

Заявлені вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 02.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1332, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що їй про наявність виконавчого напису стало відомо випадково в грудні 2017 року, позивач мотивувала позов тим, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог законодавства, а саме - подані документи повинні підтверджувати безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та просила суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02.09.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. за реєстровим № 1332 щодо звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м., що є предметом іпотеки згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 11.03.2008 року за реєстровим № 878, з метою задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 3 891 002, 87 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.03.2009 року.

В апеляційній скарзі АТ «Дельта Банк» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року, та просить постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Про час і місце судового засідання, призначеного на 09.04.2020 року, на 17.00 год., учасники справи повідомлені належним чином (а.с.118-125).

При цьому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГТУЮ в м. Києві МЮ України Ярощук В.Ю., а також представник ПАТ «Дельта Банк» Крупка О.О. надали суду заяви про розгляд справи без участі приватного нотаріуса та представника ПАТ «Дельта Банк» (а.с.119, 128-130).

Колегія суддів також враховує, що у відповідності до п.п. 1,5 Розпоряджень голови Одеського апеляційного суду № 1 від 16.03.2020 року та № 3 від 02.04.2020 року (а.с.131, 132) апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників і без проведення судового засідання, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 13.04.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2008 року між ОСОБА_1 , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 07.08.2009 року, актовий запис № 728 (а.с.17), та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, умовами якого передбачено надання банком позичальнику кредит в сумі 302 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту - не пізніше 12.03.2029 року, а з врахуванням змін та доповнень - 11.03.2038 року (далі - Кредитний договір).

В якості забезпечення виконання умов за Кредитним договором 11 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №878 (далі - Договір іпотеки). Предметом Договору іпотеки стала квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір відступлення прав вимог, за яким АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за Кредитним договором за Договором іпотеки на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого новим кредитором у зазначених зобов`язаннях стало ПАТ «Дельта Банк».

02.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. видано виконавчий напис за реєстровим № 1332, яким запропоновано звернути стягнення на вищевказану іпотечну квартиру, з метою задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 3 891 002, 87 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.03.2009 року.

У зв`язку з цим, Державним виконавцем другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2017 року ВП № 55200758 по примусовому виконанню виконавчого напису, за реєстровим № 1332.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до п. 3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», для вчинення виконавчого напису необхідна наявність двох умов:

-подані документи повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

-з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім того ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п/п 1.1, 1.2 п. 1, а також п/п 3.1, 3.5 п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99р. № 1172.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

З таким висновком повністю погоджується колегія суддів, оскільки він є законним і обгрунтованим.

Також суд першої інстанції правомірно вказав, що станом на даний час спір щодо заборгованості за кредитним договором №0 від 11.03.2008 року вже розглянутий.

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2016 року по справі № 520/14393/13-ц, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.12.2016 року, а також постановою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вищезазначеним Кредитним договором відмовлено, у зв`язку зі спливом строку позовної давності (а.с.29-31, 32-35, 78-80).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт наявності вищезазначених судових рішень, спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржника.

Зазначеними обставинами також спростовуються доводи заявника апеляційної скарги з цього приводу, а також з приводу того, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса не було судового спору в суді.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне вказати, що судовий спір, по якому було ухвалено вищевказане судове рішення від 06.06.2016 року, перебував в провадженні Київського районного суду м. Одеси, починаючи з жовтня 2013 року, що підтверджується вищевказаними хвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.12.2016 року, а також постановою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року.

Тобто, оскільки спірний виконавчий напис було вчинено 02.09.2014 року, то слід дійти висновку про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» не була безспірною, що виключало вчинення виконавчого напису нотаріуса, про що вказано вище.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України, який в постанові від 05.07.2017 р. по справі №6-887цс17 зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, як було вказано вище, другою умовою, яка має бути наявна в момент вчинення виконавчого напису, є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, вказаний строк обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

У зв`язку з цим та з урахуванням положень п/п 1.2.2, п. 5.5. та 12.1 Кредитного договору (а.с.16-звор., 18, 20), а також з урахуванням листа АКІБ «УкрСиббанк» №38-2/31-29-13/3082 від 24.04.2009 року на адресу ОСОБА_1 про повідомлення, що термін дострокового повернення кредиту настав (а.с.69), який отриманий ОСОБА_1 28.04.2009 року особисто.

Таким чином, АКІБ «Укрсиббанк» зазначеним листом змінив графік повернення кредиту, встановивши нову кінцеву дату повернення кредиту. Так, з урахуванням п. 12.1 Кредитного договору, датою повернення кредиту є 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку (28.04.2009 року), тобто до 30.05.2009 року.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк для пред`явлення відповідачем вимоги до позивача закінчився 30.05.2012 року.

Всі вищевикладені обставини встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2016 року по справі № 520/14393/13-ц, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.12.2016 року, а також постановою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (а.с.30), а тому вважаються встановленими і не підлягають додатковому доказуванню.

При цьому колегія суддів виходить із того, що за змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше на встановлено законом.

Враховуючи вищенаведені обставини в своїй сукупності, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення, яке складено 13.04.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра