КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Чирка С.С.
Єдиний унікальний номер справи № 359/7156/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9998/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2020року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 20 липня 2012 року сторони у справі уклали шлюб. 23 квітня 2018 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області вказаний шлюб було розірвано. За період перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач проживає разом з дитиною окремо, а відповідач, у свою чергу, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає.

Посилаючись на те, що відповідач має дохід для виплати аліментів у розмірі 5000 грн, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі Ѕ частини заробітку з усіх видів доходів, але не менше 5000 гривень щомісячно починаючи з 01 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі

768,40 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі Ѕ частини заробітку з усіх видів доходів, але не менше 5000 грн щомісячно починаючи з 01 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

У апеляційній скарзі стверджує, що відповідач є кваліфікованим фітнес-тренером, фактичний розмір його доходів є значно більшим, ніж розмір доходів, вказаний у наданій відповідачем довідці, а тому дозволяє відповідачеві сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначений судом. Вказує, що суд, ухвалюючи рішення, не врахував положень ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України щодо присудження аліментів за минулий час.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у встановленому порядку до суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі не менше 5000 грн щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20 липня 2012 року та рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року у справі за №359/334/19 (а.с.4-5).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23 серпня 2013 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с.34).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Суд першої інстанції встановив, що позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У своїй позовній заяві позивач просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі не менше 5000 грн щомісяця, починаючи з 01 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що у суді першої інстанції відповідач не заперечував проти свого обов`язку утримувати дитину. Як видно із протоколу судового засідання, у судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, однак не заперечували щодо стягнення аліментів у розмірі 2000 грн щомісячно.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина щомісячно у розмірі 2000 грн до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 05 серпня 2019 року (дня подання позову).

Твердження апелянта щодо приховування відповідачем розміру своїх фактичних доходів від суду не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

У матеріалах справи міститься надана відповідачем довідка про заробітну плату від 12 вересня 2019 року, видана ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якої ОСОБА_2 у період з березня 2019 року по серпень 2019 рік отримав дохід у розмірі 25 038 гривень 00 копійок (по 4 173,00 гривень на місяць) (а.с. 42). Жодних інших доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, наявності у нього інших доходів та їх розміру, наявності у нього майна матеріали справи не містять. Відсутні у матеріалах справи і докази того, що позивач вчиняла будь-які дії для отримання таких доказів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що утримання дітей є обов`язком обох батьків. При цьому, жодних доказів на підтвердження матеріального стану та розміру доходів матері дитини матеріали справи також не містять.

Щодо твердження апеляційної скарги про неправомірність присудження аліментів із 05 серпня 2019 року, в той час як було заявлено вимогу про стягнення аліментів із 01 січня 2019 року, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Позивачка звернулась до суду 05 серпня 2019 року, відповідно до штампу на першому аркуші позовної заяви, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме з цієї дати слід стягувати аліменти з відповідача.

Так, згідно з ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років

Разом з цим, позивачка не надала суду жодного доказу, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із розміром аліментів, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко