Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних долях належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Всі витрати по утриманню будинку несуть позивачі. Відповідачі в будинку ніколи не проживали, однак систематично порушують житлові права позивачів, влаштовують скандали та намагаються їх виселити. Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 18.10.2018 року та додатковим рішенням цього ж суду від 02.11.2018 року встановлено порядок користування спірним житловим будинком. Позивачі наголошують на тому, що незаконними діями відповідачів, які виражаються у тривалих неправомірних діях, а саме влаштування скандалів у стані алкогольного сп`яніння в будь-який час доби, намаганні виселити їх, викраденні дрібних і крупних речей, їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють в 400000,00грн. На підставі вищевикладеного, просили стягнути в солідарному порядку з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 400000,00грн., а також судовий збір в сумі 704,80грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, підтвердив, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти. В квітні 2017 року його з дружиною та дітьми, в присутності сусідів, відповідачі виганяли з дому, поліція на це ніяк не реагувала. На теперішній момент судом вирішено та визначено порядок проживання в будинку. 13.01.2020 року у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності.

Представник позивачів ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреностей, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 надав письмові пояснення, в яких вказав, що позовні вимоги вважає безпідставними та просить в їх задоволенні відмовити. Додатково зазначив, що він з матір`ю ніколи не порушували права позивачів, а також не крали їх речі. Позивачі не надали до суду ніякі докази провини відповідачів. Вони не були притягнуті до адміністративної відповідальності. З 18.05.2017 року в спірному будинку не проживають. Крім того, ОСОБА_6 тяжко хворіє та знаходиться у вкрай поганому стані.

Відповідачка ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_7 В ОСОБА_8 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог враховуючи наступне.

Як вбачається з довідки КСН «Селище Південне» №96 від 17.03.2017 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_5 , дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 30.05.2017 року, зазначено, що заява ОСОБА_1 про вчинені кримінальні правопорушення та інші події зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень за №3787 від 29.04.2017 року. За результатами проведеної перевірки встановлено, що факти викладені у повідомлені не містять складу адміністративного або кримінального правопорушення.

Згідно повідомлення Приморського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 19.08.2017 року, зазначено, що заява ОСОБА_5 щодо повернення майна, яке було викрадене ОСОБА_3 зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень за №7630 від 17.07.2017 року. За результатами проведеної перевірки встановлено, що факти викладені у повідомлені не містять складу адміністративного або кримінального правопорушення.

Як вбачається з повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 15.09.2017 року, об`єктивних даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення з боку ОСОБА_3 за фактом заяви ОСОБА_5 від 21.08.2017 року щодо здійснення викрадення речей не встановлено. Між сторонами склались цивільно-правові відносини на ґрунті розподілу майна.

Згідно відповіді Маріупольської місцевої прокуратури №1 від 05.10.2017 року на ім`я ОСОБА_1 , у поточному році від неї та її чоловіка ОСОБА_5 до Приморського ВП надійшло чотири звернення з приводу незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . За результатами перевірки заяви від 01.01.2017 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, ознак кримінального або адміністративного правопорушення ОСОБА_3 , не виявлено. За фактом звернення ОСОБА_1 від 28.04.2017 року щодо вчинення відносно неї ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, слідчим СВ Приморського ВП 05.10.2017 року прийняте рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України. Із заяви ОСОБА_1 від 29.04.2017 року не вбачається будь-яких даних, які б свідчили про наявність ознак кримінального або адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . За фактом звернення ОСОБА_5 від 31.01.2017 року щодо вчинення відносно нього ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, слідчим СВ Приморського ВП 24.03.2017 року прийняте рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 28.12.2017 року, зазначено, що заява ОСОБА_1 від 19.12.2017 року про вжиття заходів до брата ОСОБА_11 , який перешкоджає її проживанню в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень за №14495 від 19.12.2017 року. За результатами проведеної перевірки встановлено, що факти викладені у повідомлені не містять складу адміністративного або кримінального правопорушення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.03.2017 року ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. При винесенні постанови, судом було встановлено, що ОСОБА_6 01.01.2017 року о 17-00 год. вчинила сімейну сварку зі своїм сином ОСОБА_5 , під час якої висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим скоїла насильство в сім`ї.

Також, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.07.2017 року, постанову Приморського районного суду м.Маріуполя від 28.04.2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП- скасовано та закрито провадження по справі, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. В той же час, вказаною постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.07.2017 року встановлено, що 01.01.2017 року о 17-00год. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виникла сварка, під час якої ОСОБА_3 висловлювався на адресу брата ОСОБА_5 нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. ОСОБА_3 не заперечував, що 01.01.2017 року мав місце конфлікт, в ході якого він висловлювався на адресу брата нецензурною лайкою.

З правового аналізу ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 року по справі №910/18319/16.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто, матеріальна шкода заподіяна особі і майну громадянина буде підлягати відшкодуванню у повному обсязі лише за наявності таких складових: неправомірність дії, наявність безпосереднього причинного зв`язку між діями та завданою шкодою, та наявність вини.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

За вимогами ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, судом встановлено, що внаслідок протиправний дій відповідачів, які мали місце 01.01.2017 року та встановлені постановою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.03.2017 року і постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.07.2017 року, позивачу ОСОБА_5 завдана моральна шкода, яка полягає в перенесеному психологічному стресі та душевних переживаннях.

Щодо спричинення відповідачами відносно ОСОБА_5 інших протиправних дій, наданими суду доказами ці факти не підтверджені.

При цьому, визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обставини заподіяння моральної шкоди, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_5 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням похилого віку відповідачки ОСОБА_6 та встановлення судом факту малозначності вчиненого нею адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_5 , а також знаходження на утриманні у ОСОБА_3 матері, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 400,00 грн., а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 600,00 грн., вважаючи вказаний розмір моральної шкоди таким, що повністю відповідає обставинам та наслідкам заподіяння моральної шкоди.

Факт вчинення протиправних дій відповідачами стосовно позивачки ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим вимоги про відшкодування моральної шкоди на її користь задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн. Позовні вимоги підлягають задоволенню на 0,25%: 1000,00 грн. (розмір задоволених вимог) х100%/ 400000,00 грн.(розмір пред`явлених вимог)), тобто 0,25% від суми сплаченого судового збору (0,25% х 704,80грн./100%) складає 1,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 77, 81, 141, 259, 263- 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 600,00 грн. (шістсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який проживає в АДРЕСА_3 , та з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , на корись ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , судові витрати по 0,88 грн. з кожного.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт