ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 серпня 2020 року

м. Харків

справа №643/17027/18

провадження № 22-ц/818/2823/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Єрмак Н.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних послуг з утримання спільної власності, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 3106 грн. 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних послуг з утримання спільної власності, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 3106 грн. 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок по 352,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказують, що вони взагалі не знали про існування даної справи та при розгляді справи не були присутні. Зазначають що вони не проживають за вказаною у позовній заяві адресою, а лише там зареєстровані. Отже ніяким чином не могли отримати а ні копію ухвали про відкриття провадження у справі, а ні копію позовної заяви. У зв`язку з вказаним відповідачі були позбавлені можливості захищати свої права. Тому лише з апеляційною скаргою надають докази. Які спростовують викладене в позовній заяві та надають квитанції про сплату комунальних послуг з квітня 2015 року по жовтень 2018 року, тобто за той період який позивач зазначає в позовній заяві. Відповідно до наданих квитанцій, відповідачі, як добросовісні власники спільного нерухомого майна та споживачі послуг, регулярно сплачують комунальні послуги.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , та стягуючи з відповідачів на користь позивача 6212,72 грн., - по 3106, 36 грн. з кожного у рахунок відшкодування витрат понесених на утримання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у період з квітня 2015 року по жовтень 2018 року сплачено 12 425,45 грн. на утримання спільного майна, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як співвласники квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, зобов`язані відшкодувати позивачу понесені нею витрати пропорційно до їх частки у спільній часткові власності.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133685175 від 08.08.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивачкою в період з квітня 2015 року по жовтень 2018 року було здійснено оплату комунальних послуг на загальну суму 12425,45 грн.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з 12.10.2002 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 , від шлюбу народилися діти ОСОБА_7 , 2013 року народження та ОСОБА_2 , 2004 року народження. 23.01.2013 року ОСОБА_5 разом з донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали право спільної сумісної власності без виділу часток на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, однак до теперішнього часу своє право на спадщину не оформила. Позивач витратила на оплату житлово-комунальних послуг, грошові кошти в загальному розмірі 12425,45 грн. Відповідачі як співвласники майна мають брати участь у витратах по утриманню квартири. Оскільки позивач виконала солідарне зобов`язання, то вона має право на зворотну вимогу до відповідача щодо відшкодування 1/2 частини витрат, понесених нею на утримання житла.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому з аналізу вказаної статті вбачається, що власник квартири повинен утримувати своє житло незалежно від того, мешкає він у ньому чи ні.

Відповідно ч.1 та ч. 2 ст. 355, ст. 360 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України).

За змістом частини 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, як що інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем в період з квітня 2015 року по жовтень 2018 року було здійснено оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 12425,45 грн., що підтверджується копіями квитанцій (.а.с.18-36).

Проте, відповідачі також брали участь у витратах на утримання спільного майна.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали до суду апеляційної інстанції квитанції про сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що в період з грудня 2014 року по жовтень 2018 року ними було здійснено оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 23395 грн. (а.с. 58-69).

Оскільки судом першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а ухвалу про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви на ім`я відповідачів було отримано позивачкою (а.с. 42-43), апелянти були позбавлені можливості подати зазначені докази до суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що відповідачами здійснювалась оплата комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями квитанції, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплачених нею за комунальні послуги спірної квартири.

Подвійна сплата за комунальні послуги не відповідає вимогам закону.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів не відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає задоволенню, з позивача на користь апелянтів слід стягнути судовий збір у розмірі 1057,20 грн., сплачений апелянтами при подачі апеляційної скарги (а.с.81).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057, 20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина