Справа № 523/2192/20
Провадження №2/523/2186/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в порядку спрощеного позовного провадження в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Суворовський районний відділ у м. Одесі Державної міграційної служби України (м. Одеса, бульвар Десантний, 16) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

Установив:

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилаються на те, що у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

Ця квартира не приватизована й відноситься до комунального житлового фонду. Фактично у квартирі постійно проживають ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_2 та їх дочка ОСОБА_3 . Квартира є трикімнатною загальною площею 62,63 кв.м., житловою - 37,64 кв.м. Раніше у квартирі мешкали відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У 1984 р. ОСОБА_5 одружився й переїхав на постійне проживання до своєї дружини. З того часу він у спірній квартирі не мешкає, однак залишається зареєстрованим на її адресою. ОСОБА_4 мешкав у квартирі до травня 2017 р. Під час проживання у квартирі він вів антисуспільний образ життя - зловживав спиртними напоями, вчиняв дебоші на скандали. Однак у травні 2017 р. він виїхав на постійне проживання за межі м. Одеси й з того часу у квартирі не проживає.

Весь цей час виключно позивачі сплачують комунальні та інші платежі за користування квартирою, проводять у квартирі капітальні та поточні ремонти за свій рахунок. Відповідачі жодного разу не фінансували ці витрати й не переймалися станом квартири.

Факт виїзду відповідачів із квартири та факт того, що вони не проживають у квартирі підтверджується свідками, Актом про не проживання, довідкою поліції, довідкою про сплату витрат на утримання квартири.

Враховуючи зазначене, позивачі просив їх позов задовольнити та усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 20 січня 2020 року суддею Сувертак І. В. було прийнято зазнану справу до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 19,20).

Позивачі надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені. (а.с. 50).

Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістили та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористались. За час розгляду справи відповідачем ОСОБА_5 надано на адресу суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі №523/11614/17 від 27 лютого 2020 року. Окрім того зазначеним рішенням виділено у користування відповідачам по зазначеній справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по одній житловій кімнаті квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи сповіщений належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . (а.с. 4).

Квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не приватизована й відноситься до комунального житлового фонду та перебуває на балансі Одеської міської ради. Квартира є трикімнатною загальною площею 62,63 кв.м., житловою - 37,64 кв.м.

Також судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі №523/11614/17 від 27 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради про зміну договору найму житлового приміщення, укладення договору найму, зобов`язання відкрити особистий рахунок було задоволено. Внесено зміни в договір найму житлового приміщення по квартирі АДРЕСА_2 . Виділено у користування ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 кімнату площею 12,79 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 . Виділено у користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 кімнати площею 17,0 кв.м. та 6,91 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 . Залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 кухню площею 9,80 кв.м., коридор площею 5,91 кв.м., туалет площею 0,98 кв.м., ванну кімнату площею 1,95 кв.м.. у квартирі АДРЕСА_2 . Зобов`язано Суворовську районну адміністрацією Одеської міської Ради укласти з ОСОБА_4 самостійний договір найму на кімнату площею 12,79 кв.м.., на склад сім`ї з двох осіб: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 . Зобов`язано Суворовську районну адміністрацією Одеської міської Ради укласти з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 самостійний договір найму на кімнати площею 17,0 кв.м. та 6,91 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 . (а.с. 41-45).

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine,§ 41-42).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не приймає як належний та допустимий доказ по справі акт непроживання відповідачів у спірній квартирі (а.с. 5) оскільки він не завірений належним чином та відповідно складений ще 22 серпня 2018 року. Довідка Хаджибеївського відділення ГУНП в Одеській області також не завірена належним чином та складена в серпні 2018 року, також не є належним доказом того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більш встановлені строки.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин, не доведено і обставин, що відповідачі втратили інтерес до спірного житла. Навпаки, матеріалами справи встановлено, що відповідачам виділено у користування по одній кімнаті у спірній квартирі, що є доказом того, що вони не втратили інтерес до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищезазначеного, суд залишає позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без задоволення за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Суворовський районний відділ у м. Одесі Державної міграційної служби України (м. Одеса, бульвар Десантний, 16) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2020 року.

Суддя