Ухвала

Іменем України

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 515/1862/17

провадження № 61-4429ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Трапівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 не менше п`яти років до дня його смерті, визначивши заінтересованою особою Трапівську сільську раду Лиманської об`єднаної громади Татарбунарського району Одеської області.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 посилався на те, що він проживає в с. Новоселиця Татарбунарського району Одеської області, а ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Незважаючи на те, що вони проживають у різних селах, з квітня 2010 року між ними склалися дружні відносини, він постійно ОСОБА_2 допомагав, вони разом вели спільне господарство, сплачували рахунки за електроенергію, відзначали свята. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, інших спадкоємців на цей час немає, спадкова справа не відкривалася, що при його зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він отримав відмову. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

Татарбунарський районний суд Одеської області рішенням від 24 квітня 2018 року заяву задовольнив. Встановив факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , яка не є учасником справи, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року.

Одеський апеляційний суд постановою від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року скасував. Заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду. Роз`яснив ОСОБА_1 право на звернення до суду у порядку позовного провадження.

29 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк дня усунення недоліків, а саме - заявнику слід було подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення, надати нову редакцію касаційної скарги із зазначенням усіх учасників справи, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), уточнити та конкретизувати прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, і встановлено для виконання вищевказаних недоліків строк десять днів з дня вручення ухвали, та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 702, заявник отримав вказану ухвалу 07 квітня 2020 року.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: заява про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, нова редакція касаційної скарги та квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, яка обґрунтована тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду від 26 листопада 2019 року складено 13 грудня 2019 року, а отримано ним 10 лютого 2020 року через свого представника, на підтвердження наведеного надано копію заяви про видачу судового рішення.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та надані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення, оскільки копію оскаржуваної постанови апеляційного суду від 26 листопада 2019 року заявник отримав 10 лютого 2020 року.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі просить постанову Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертою статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року в цивільній справі № 523/6748/18 встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3

ОСОБА_2 був засуджений за умисні вбивства у 2004 та 2014 роках, перебував під вартою з 17 липня 2014 року, а в подальшому - відбував покарання у місцях позбавлення волі, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з копією довідки виконкому Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 05 грудня 2017 року на момент смерті ОСОБА_2 у житловому будинку по АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживав.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що належала йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю, площею 3,77 га, що розташована на території Трапівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 з 01 серпня 1993 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та проживає в АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зазначив при цьому мету встановлення такого факту, а саме - для отримання у власність спадкового майна, після смерті померлого ОСОБА_2 .

При цьому, це право оспорює ОСОБА_3 , яка є донькою померлого ОСОБА_2 , і на теперішній час звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки із заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю вбачається спір про право на нерухоме майно.

Отже, оскаржувана постанова Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Трапівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко