ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/956/18
провадження № 2/691/45/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань Кочетової І.І., розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом, та керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст. ст. 3, 16, 263 - 268 ЦПК України, просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 . На обґрунтування зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 жовтня 2017 року стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Ще при житті спадкодавця, матері, ОСОБА_4 в 1996 році до будинку АДРЕСА_1 був приписаний ОСОБА_5 , брат, а згодом в 2004 році був прописаний син брата ОСОБА_2 . Крім цього, також, ще при житті спадкодавця, за її згодою до будинку був прописаний, тимчасово, ОСОБА_3 . Оскільки після вступу у власність на даний житловий будинок, виникла необхідність у його відчужені, запропонувала особам, які проживали та були зареєстровані в даному житловому будинку знятися з реєстрації в добровільному порядку, але по даний час вимоги залишені без виконання, крім брата, ОСОБА_5 знався з реєстрації в добровільному порядку. Зазначає, що звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користуватися жилим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Вважає, що її права як власника житлового будинку АДРЕСА_1 , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, є порушеними. Приймаючи рішення за позовом клопоче про стягнення понесених судових витрат.

До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином.

Позивач клопотала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі не з`явилися, є повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судового виклику) № 874 ( ОСОБА_3 ), № 882 ( ОСОБА_2 ) та оголошенням про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомили, як і не надходило до суду заяв про слухання справи за їх відсутності, чи про перенесення слухання справи на іншу дату.

Підстав для відкладення судового засідання не встановлено.

Вивчивши позовну заяву, врахувавши думку, доводи позивача ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що надані суду, попередньо, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Власникові, за нормами ст.317 Цивільного кодексу України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону - ст. 319 ЦК України.

Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

ОСОБА_1 , позивач у справі, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі № 1984 від 21.10.2017 року, спадкова справа № 90/2017, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101041227 від 21.10.2017 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49549881 від 21.10.2017 року, технічним паспортом на будинок.

Місце реєстрації відповідача ОСОБА_3 , на запит суду, підтверджено за адресою: АДРЕСА_1 (лист Городищенської міської ради Черкаської бласті від 24.09.2016 № 818.02/18).

За даними домової книги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (з відміткою про реєстрацію від 09.06.2004 року), зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та за повідомленням позивача, власника будинку, не проживають за місцем реєстрації.

Не проживання відповідачів за адресою місця реєстрації також підтверджується тим, що судові виклики відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 отримують за іншою адресою та в суді підтвердили той факт, що у будинку АДРЕСА_1 , не проживають.

За нормами ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільно користуватись житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відповідачі по справі, згідно наданих матеріалів не проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1 , з 2000 року, то є такими, що втратили право на користування житловим будинком.

За нормами ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідачів необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 16, 317, 319 ЦК України, ст. ст. 8, 72 ЖК України, постановою пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», листом Верховного Суду України від 26.05.2001 року Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право), ст. ст. 2, 4, 5, 6, 7, 8, 10 - 13, 18, 76 - 81, 83, 89, 258 - 260, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати, за сплату судового збору, в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. П. Синиця