РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

13 жовтня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та про визначення часток у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору №2000/077 дійсним та про визначення часток у спільній сумісній власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/3 частини за кожним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, 18.08.2000 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 , уклали з відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договір №2000/077 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , який був зареєстрований Одеською Універсальною Товарною біржею GІР в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №2000/077 від 18.08.2000 року.

При укладенні договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 , з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , з другої сторони, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Сторонами були виконані всі умови даного договору. Покупці повністю сплатили відповідачам вартість квартири в розмірі 10552,00 гривень. Відповідачі звільнили квартиру, а ОСОБА_5 та позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , вселилися та постійно проживають (проживали) в цій квартирі, а померлий ОСОБА_5 - до дня своєї смерті.

Крім того. 23.08.2000 року договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОП» (запис в реєстровій книзі 317пр, стор. 85- р №815).

Однак, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 , як син померлого, звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини

Проте державний нотаріус вказав на неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру з причин того, що правовстановлюючий документ на квартиру - Договір №2000/077 купівлі-продажу нерухомого майна від 18.08.2000 року укладений з порушенням норм чинного законодавства, так як договір укладено представником від імені та в інтересах неповнолітнього, який не міг бути членом товарної біржі.

Відтак, ОСОБА_1 , як спадкоємець до майна ОСОБА_5 , і співвласник спірної квартири, та ОСОБА_2 , як співвласник спірної квартири звертаються до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлені можливості прийняти спадщину та розпорядитися своїм майном

У судове засідання позивач не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Позивачі надали заяви, в якій просили розглядати справу за їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15.09.1989 року Нерубайською сільською радою Біляївського району.

ОСОБА_2 , з померлим ОСОБА_5 перебувала у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 24.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 .

Також матеріалами справи підтверджено, що 18.08.2000 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 , укладено з відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договір №2000/077 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Договір №2000/007 був зареєстрований Одеською Універсальною Товарною біржею GІР в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №2000/077 від 18.08.2000 року. Крім того, 23.08.2000 року договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОП» (запис в реєстровій книзі317пр, стор. 85- р №815) як підстава для реєстрації права власності.

Сторони нотаріально договір не оформляли, так як працівники біржи запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового договору. Відповідач також не бажав звертатися до нотаріальної контори.

Мотиви звернення до суду, а саме повідомлення про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру з причин того, що правовстановлюючий документ на квартиру - договір №2000/077 купівлі-продажу нерухомого майна від 18.08.2000 року укладений з порушенням норм чинного законодавства, так як договір укладено представником від імені та в інтересах неповнолітнього, який не міг бути членом товарної біржі підтверджується листом державного нотаріуса Арабаджи К.Г.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 2000 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 , з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , з другої сторони, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Сторонами були виконані всі умови даного договору, однак договір було укладено представником від імені та в інтересах неповнолітнього, який не міг бути членом товарної біржі. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.

Крім визнання договору дійсним позивачі просять суд визначити за ними розмір часток у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/3 частині за кожним.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визання дійсним договору №2000/077 купівлі-продажу нерухомого майна та визначення розміру часток у спільній сумісній власності.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 43, 49, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 319,391ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та про визначення часток у спільній суміснійи власності - задовольнити.

Визнати дійсним Договір №2000/077 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 серпня 2000 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6 , з однієї сторони, і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з другої сторони, зареєстрований Одеською універсальною товарною біржею GIP в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер №2000/077 від 18 серпня 2000 року.

Визначити розмір часток у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/3 частині за кожним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.10.2020 року.

Суддя А.В. Науменко

13.10.2020