КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 360/2161/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7529/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Унятицький Д.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року,

встановив:

у вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року позов було задоволено та визнано за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки.

Не погоджуючись із рішенням, третя особа ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом до Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області, позивач посилався на те, що за життя його батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , однак державний акт на право власності на земельну ділянку не отримав, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину зазначеної ділянки.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року позов було задоволено та визнано за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки померлий ОСОБА_3 за життя набув право власності на спірну земельну ділянку, за позивачем в порядку спадкування за законом підлягає визнання право власності на Ѕ її частину.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 та третьої особи у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Також матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження бородянської районної державної адміністрації №1747 від 07 грудня 2007 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0498 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Предметом спору в даній справі є визнання права на спадкове майно - частину земельної ділянки, а тому відповідачами у справі мають бути інші спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 . Доказів про те, що ОСОБА_2 не прийняв спадщину або був усунутий від права на спадкування матеріали справи не містять, як і доказів про те, що спадщина була визнана відумерлою у встановленому законом порядку.

Вказані обставини свідчать про те, що Качалівська сільська рада Бородянського району Київської області є неналежним відповідачем у справі, тоді як спір з приводу права власності на земельну ділянку виник між спадкоємцями - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Клопотань щодо заміни неналежного відповідача в судах першої та апеляційної інстанції позивачем заявлено не було. За таких обставин у задоволенні позовних вимог, заявлених до неналежного відповідача, слід відмовити.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що на розгляді в Бородянському районному суді Київської області перебуває цивільна справа №360/1666/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним в частині свідоцтва про право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку за вказаною адресою.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Такого висновку дійшов Верховний суд в постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 364/515/19).

За таких обставин позивач не позбавлений права заявити відповідні вимоги в порядку, передбаченому у статті 49 ЦПК України, в ході розгляду справи №360/1666/19.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку висновок суду першої інстанції зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні задоволення вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 18 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді