РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 570/4764/19

Провадження № 22-ц/4815/893/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний реєстратор

виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району

Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління

Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2020 року складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 55 хвилин, повний текст рішення складено 07 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області, Управління Державної архітектурно-

будівельної інспекції у Рівненській області, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони є власниками домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству з ними проживає відповідач ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначають, що станом на дату подачі даного позову до суду відповідачем було добудовано веранду на всю довжину житлового будинку. Будівництво даної веранди здійснювалось з всіма можливими порушеннями законодавства України, без жодної дозвільної документації та з порушенням державний будівельних норм. На даний час найбільш виступаюча конструкція стіни веранди відповідача йде по межі їхньої земельної ділянки. Відповідачем не було влаштовано необхідних інженерно-технічних заходів, щодо запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівлі веранди на їх територію, що спричиняє незручності, всі опади потрапляють на їх земельну ділянку, та вимивають верхній (родючий) шар ґрунту, існує проблема встановлення паркану між їхніми земельними ділянками. Позивачі неодноразово звертались до відповідача про знесення або перебудови самочинно збудованої будівлі, також звертались до управління ДАБІ у Рівненській області, однак безрезультатно. Просять суд визнати протиправним та скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності, державного реєстратора КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Чернацької Оксани Володимирівни № 41629320 від 15.06.2019 року, згідно якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на житловий будинок із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , а також стягнути солідарно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 понесені ними судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог та обґрунтоване встановленими судом фактами, які підтверджують відсутність порушення прав позивачів діями відповідача. Судом враховано результати проведеної Управлінням ДАБІ у Рівненській області позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державний будівельних норм, стандартів і правил, об`єкта нерухомого майна належного відповідачу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 , згідно яких порушень містобудівного законодавства не встановлено. Суд також взяв до уваги, що веранду у будинку відповідача було збудовано ще до прийняття ним у дар цього будинковолодіння та до купівлі позивачами сусіднього з відповідачем будинку.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що він і відповідач є суміжними власниками домоволодіння та земельних ділянок по АДРЕСА_4 . Додає, що відповідачем було самочинно добудовано веранду по усій довжині його житлового будинку. Стверджує, що жодної дозвільної документації на таке будівництво не було надано, а сама конструкції зведена з порушенням державних будівельних норм. Вказує, що найбільш виступаюча частина стіни веранди відповідача йде по межі його земельної ділянки, що зумовлює стікання атмосферних опадів з покрівлі веранди на територію його ділянки, спричиняє незручності, оскільки опади, потрапляючи на його земельну ділянку, вимивають верхній (родючий) шар ґрунту, а також має місце проблема встановлення паркану між їхніми з відповідачем земельними ділянками. Вказує, що цим обставинам суд не дав належної оцінки. Звертає увагу суду на порушення місцевим судом процесуальних норм, які виявилися в тому, що: суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони позивача про виклик свідків, зокрема ОСОБА_6 , котрий проводив державну реєстрацію права власності на будинок відповідача; відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів документів від КП «Рівненське міське БТІ», які підтверджують підстави виникнення права власності, зареєстрованого державним реєстратором Чернацькою О. П.; у відхиленні клопотання сторони позивача про об`єднання в одне провадження цієї справи та справи № 570/2825/18 за позовом ОСОБА_3 до Квасилівської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень селищної ради та Державного акту про право власності на землю, де предмети позову пов`язані. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є суміжними користувачами земельних ділянок, на яких розміщені будинковолодіння.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками будинковолодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору дарування від 31.08.1999 р. (а.с.22).

Право приватної власності на це будинковолодіння ОСОБА_3 зареєстрував 13.06.2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2018, індексний номер витягу 127748729.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі вказували, що здійснена відповідачем самочинна добудова веранди по всій довжині його житлового будинку спричиняє їм незручності у користуванні власною земельною ділянкою, оскільки найбільш виступаюча частина добудови йде по межі ділянок, що також унеможливлює встановлення паркану між ними, а атмосферні опади, потрапляючи з даху самочинної прибудови на їхню ділянку, руйнують родючий шар ґрунту.

Наведені обґрунтування не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Абзацом 3 пункту 3.25* Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92* «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно ДБН В. 1.2.-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки», якими встановлюються вимоги безпеки під час нового будівництва, реконструкції і технічного переоснащення об`єктів в умовах ущільненої забудови і охоплюють безпеку прилеглої забудови і території, безпеки об`єкта, що будується, безпечність виробничого процесу з виконання будівельно-монтажних робіт: наявність умов ущільненої забудови при будівництві об`єкта визначається в передбаченому «Акті вибору майданчика» (або «Акті обстеження майданчика» у випадку реконструкції об`єкта на існуючому майданчику); характер і зона взаємного впливу об`єкта, що будується та існуючих прилеглих об`єктів визначається в проектно-кошторисній документації об`єкта з врахуванням результатів інженерних вишукувань, матеріалів обстеження існуючих об`єктів та передбачених у ПОБ рішень щодо методів будівництва, а фактичний вплив відстежується засобами моніторингу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звертався із заявами до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України з приводу порушення вимог містобудівного законодавства під час реконструкції житлового будинку відповідача ОСОБА_3 ..

З листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області на ім`я ОСОБА_1 за № 1017-1356-19 від 20.06.2019 року вбачається, що за результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державний будівельних норм, стандартів і правил, об`єкта нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 , порушень містобудівного законодавства не встановлено (а.с.29).

Більш того, із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2018, індексний номер витягу 127748729, яким зареєстроване право приватної власності ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , вбачається, що до приміщень житлового будинку, загальною площею 95,5 кв.м входять: житловий будинок (а-1), веранда (а), прибудова (а1), погріб (пг/а), сарай (б), сарай (в), погріб (пг/в), сарай (г), навіс (б), вбиральня (г), літній душ (г1), колодязь (1/2к), огорожа (№1), ворота (№2), огорожа (№3) (а.с.24). Наведене безспірно свідчить, що відповідач ОСОБА_3 став власником домоволодіння, яке вже мало прибудовану веранду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем будівельних норм при зведенні веранди, та посилання, що саме відповідачем здійснене її самочинне будівництво, спростовуються наявними у матеріалах справи документальними доказами.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності, зроблений державним реєстратором КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Чернацькою О. В. від 15.06.2019р., яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на його будинок з погосподарськими будівлями.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій.

Згідно п.78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 S- (чинного на момент вчинення оскаржуваних нотаріальних дій), для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо).

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 22 цього Закону).

Підстави проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав передбачені частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підставою державної реєстрація права власності на житловий будинок із по господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 стала довідка №197, видана 06.06.2018 ФОП ОСОБА_6 , який здійснював виготовлення технічного паспорта об`єкта та договір дарування, серії АВВ №475992 від 31.08.1999 р..

Ця довідка не була визнана нечинною, не оскаржена і не скасована у встановленому законом порядку, а тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності державного реєстратора КП «Рівненське бюро технічної інвентаризації» Чернацької Оксани Володимирівни № 41629320 від 15.06.2019 року, згідно якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на житловий будинок, відсутні.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.