Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/9031/18
Номер провадження2/711/720/20
21 січня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді Демчик Р.В.
при секретарі Бузун Л.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
відповідача ОСОБА_4 ,
представника відповідача ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позов обґрунтовує тим, що будинок АДРЕСА_1 належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадок отриманий після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В будинку зареєстровані відповідачі, проте фактично в будинкуволодінні не проживають і на даний час їх місце перебування позивачу не відоме. Вони були зареєстровані в будинку зі згоди чоловіка позивача і не є членом сім`ї позивача.
Тому позивач звернулася в суд з позовом, та просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі, визнано відповідачем такими, що втратили право користування спірною квартирою.
15 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 10.01.2019р.
Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було задоволено. Скасовано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.01.2019р. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що в будинку він був зареєстрований з моменту будівництва цього будинку та деякий час в ньому проживав з дозволу свого брата - ОСОБА_6 , який отримав даний будинок від їх батьків. Потім його попросили на деякий час виїхати з цього будинку, оскільки в ньому мали намір здійснювати ремонт. У зв`язку із цим він був вимушений переїхати в садовий кооператив де проживав на дачі. В 2013 році в будинку розпочались ремонті роботи, а тому він не міг проживати в цьому будинку, оскільки він фактично до сих пір не придатний до проживання в ньому. Також пояснив, що ніхто йому не чинив перепон у користуванні цим будинком і з цього приводу він не звертався з будь-якими заявами до правоохоронних органів, проте зауважив, що він не міг проживати в цьому будинку не з власної волі, а у зв`язку із тим, що будинок не придатний до проживання в ньому. Договір на проживання з ОСОБА_1 він не укладав та спільного бюджету з нею не мав. Комунальні послуги не сплачував і кошти на їх сплату ОСОБА_1 не надавав.
В судовому засіданні ОСОБА_4 позовні вимоги визнали частково. ОСОБА_4 зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 140892617 від 10 жовтня 2018 року будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 1-482 виданого 23 квітня 2014 року.
Згідно довідки з місця проживання та про склад сім`ї № 1212 від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_4 , 1949 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30 березня 2010 року.
Згідно довідки з місця проживання та про склад сім`ї № 1211 від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , 1954 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 28 липня 1987 року.
Як вбачається з акту опитування сусідів від 12 жовтня 2018 року № 1213 за підписом голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» Я.О.Струкова - ОСОБА_3 за адресою зареєстрованого місця проживання не проживає більше 20 років.
Як вбачається з акту опитування сусідів від 12 жовтня 2018 року № 1214 за підписом голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» Я.О. ОСОБА_7 ОСОБА_4 за адресою зареєстрованого місця проживання не проживає більше 8 років.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 зазначила, що вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене також підтверджується довідкою №60 від 08 жовтня 2018 року.
В судовому засіданні також було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 за адресою свого зареєстрованого місця проживання не мешкає, а фактично, більше шести років, проживає у садовому товаристві «Машинобудівник» де має ділянку № НОМЕР_1 площею 0,18га. Зазначене також підтверджується довідкою даного садового товариства № 6 від 10 жовтня 2018 року.
Крім того, в судовому було допитано свідка ОСОБА_8 , яка пояснила що цю родину знає близько, оскільки є сусідкою ОСОБА_3 у дачному кооперативі і на даний час доглядає його. Зазначила, що їй відомо зі слів цієї родини, що покійний ОСОБА_9 попросив свого брата (відповідача ОСОБА_3 ) переїхати на дачу на деякий час, поки у батьківській хаті (спірне домоволодіння) буде проводитись ремонт. ОСОБА_3 переїхав і в будинку розпочались ремонтні роботи. Однак ОСОБА_9 загинув і ремонт завершено не було. Його дружина ОСОБА_10 (позивач у справі) отримала це домоволодіння у спадщину від чоловіка.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Таким чином відповідачі набули право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як члени сім`ї колишнього власника житлового будинку.
Отже, відповідачі набули право користування даним домоволодінням на підставі особистого сервітуту (ч.1 ст.401 ЦК).
За змістом ст.406 ЦК сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (п.4 ч.1 ст.406 ЦК).
З матеріалів справи вбачається, що право власності ОСОБА_6 (попередній власник), який надавав дозвіл відповідачам на проживання у житловому будинку, припинилося внаслідок його смерті та подальшим спадкуванням даного домоволодіння позивачем. Отже на теперішній час саме позивач є одноособовим власником спірного житла (будинку з надвірними спорудами) і має виключне право щодо визначення порядку користування таким майном.
Окремо слід зазначити, що стосовно збереження права користування житлом членами сім`ї колишнього власника існує усталена практика Верховного Суду з цього питання.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову, що договір найму житла між власником ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутній, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку без поважних причин понад 8 років, його особисті речі відсутні, що сторони не є членами сім`ї, а також те, що відповідач комунальні послуги не сплачує та не приймає участі в утриманні житла. Крім того, враховуючи, що відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник будинковолодіння, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачам користуватися домоволодінням, то суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що наявність зареєстрованого місця проживання відповідачів в її будинку порушує її права та інтереси як власника, є обґрунтованими, оскільки в такому випадку позивач позбавлена в повній мірі реалізувати свої права щодо можливості використання належного їй майна іншими особами, тощо. Отже реєстрація відповідачів порушує і законні інтереси позивача.
Таким чином, право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту. З огляду на положення ст.ст.321, 383, 391, 406 ЦК позивач має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні її житловим будинком, в тому числі, і у спосіб шляхом позбавлення їх права користування таким житловим приміщення.
За таких обставин дана вимога підлягає до задоволення.
Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом понесла витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80грн, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір по 352,40 грн., з кожного.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 383, 405, 406 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 (1954 року народження, паспорт Серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 (1949 року народження, паспорт Серії НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 (1954 року народження, паспорт Серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (1949 року народження, паспорт Серії НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір по 352 грн. 40 коп. з кожного.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Головуючий: Р. В. Демчик