Справа № 200/6500/19
Провадження № 2/204/97/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в листопаді 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , який міг би бути спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 . Таким чином, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 за правом представлення. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 , яка є бабусею позивачки, заповіту не залишала. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . 1/2 частина зазначеної квартири належить ОСОБА_3 на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 21 січня 1999 року, а 1/2 її чоловіку, ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якого ОСОБА_3 прийняла спадщину, шляхом реєстрації місця проживання разом з померлим за однією адресою на день його смерті але не оформила своїх спадкових прав.

29 серпня 2018 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі, ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу №10/2018. 27 лютого 2019 року позивачка знову звернулась до вищевказаного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , але у зв`язку із тим, що позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру, у вчинені нотаріальної дії було відмовлено, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутись до суду.

В червні 2019 року справа передана за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійний Світлани Вікторівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В зустрічному позові, ОСОБА_2 прохав суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування, визнати за ним, як спадкоємцем першої черги, право власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 та на 3/8 частин спірної квартири в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , а також визнати за ним право власності на 3/8 частини земельної ділянки площею 0,05 га в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 та витребувано у Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник Світлани Вікторівни належним чином завірену копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 0 липня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійний Світлани Вікторівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду згідно п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, у якій прохала справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Раніше, 22.07.2019 року надали суду відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилався на ті обставини, що він, разом з померлою спадкодавицею ОСОБА_3 , яка доводилася йому матір`ю фактично прийняли спадщину у вигляді 1/2 частки спірної квартири після померлого ОСОБА_5 , з урахуванням чого, спадкодавець ОСОБА_3 фактично була власником 3/4 частин спірної квартири. Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин відповідч є спадкоємцем: 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , а також: 3/8 частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , що виключає можливість визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири. В свою чергу, з огляду на те, що ОСОБА_1 свідомо ухилялася від надання допомоги своїй бабусі, яка цієї допомоги потребувала з огляду на похилий вік та стан здоров`я, існують обґрунтовані підстави для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 згідно приписів частини 5 статті 1224 ЦК України. З урахуванням чого, прохав суд відмовити в позові.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 05.06.1999 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.08.2018 року, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 7 від 02.08.2018 року, Запису акта про припинення одруження №133 від 16.04.1964 року, свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 15.08.1964 року, позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який в свою чергу є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с. 10-11, 47, 173, 177, 178). Зазначені обставини також встановлені Приватним нотаріусом Олійник С.В. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2019 року (а.с.13).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 17.09.2012 року Відділом ДРС ДМУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 (син ОСОБА_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

В свою чергу, як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 15.08.1964 року, відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , (а.с.49).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 21 січня 1999 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,4 м2 (а.с. 162-163).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 16.03.2016 року Красногвардійським районним у м.Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.157). Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка в тому числі складається з 1/2 частини спірної квартири та яку фактично прийняла його дружина ОСОБА_3 , шляхом реєстрації місця проживання разом з померлим за однією адресою на день його смерті але не оформила своїх спадкових прав.

Зазначені обставини підтверджуються листами Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07.08.2018 року №14/5-7206 та 06.09.2018 року №14/5-8205, згідно даних картотеки якого, за адресою АДРЕСА_2 з 23.01.1984 року по день смерті були зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.165-167).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 10.04.2018 року Чечелівським районним у м. Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигнувши зареєструвавши своє право власності на 1/2 частину квартири, яку фактично прийняла в спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 у встановленому законом порядку (а.с.156).

Відповідно до статті 1261 ЦК України діти спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування.

Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують внуки, правнуки спадкодавця.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування і за яким суб`єктами спадкування стають певні спадкоємці за законом.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 був сином ОСОБА_3 і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України).

Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених судами фактичних обставин, позивач ОСОБА_1 має право спадкування після смерті ОСОБА_3 за правом представлення свого батька ОСОБА_4 , який помер до відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення.

Вирішуючи позов в частині обґрунтованості вимог про визнання права власності на частку спірної квартири, суд виходить з наступного.

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України).

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_3 за життя не розпорядилася належним їй майном шляхом складання заповіту, а від так спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до копії спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини звернулися, як спадкоємці першої черги: син відповідач ОСОБА_2 та онука спадкодавиці в порядку спадкування за правом представлення позивач ОСОБА_1 , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу №10/2018 (а.с.147, 179).

Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, а тому судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , є єдиними спадкоємцями за законом в рівних частках.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на ті обставини, що він, разом з померлою спадкодавицею ОСОБА_3 , яка доводилася йому матір`ю, фактично прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у вигляді 1/2 частки спірної квартири після померлого ОСОБА_5 , з урахуванням чого, спадкодавець ОСОБА_3 фактично була власником 3/4 частин спірної квартири та, як наслідок, відповідач має право на 1/4 та 3/8 спірної квартири судом відхиляються, оскільки на їх підтвердження, зокрема на доведення факту спільного проживання з батьками, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. від 04 березня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири, після померлої ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру, оскільки 1/2 (одна друга) частка квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово- комунальним підприємством «Південне» 21 січня 1999 року, а 1/2 частка її чоловіку, ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якого ОСОБА_3 прийняла спадщину, шляхом реєстрації місця проживання разом з померлим за однією адресою на день його смерті але не оформила своїх спадкових прав (а.с.183).

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частини п`ятої статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Суд приходить до висновку, що відсутність реєстрації права власності на 1/2 частку спірної квартири за ОСОБА_3 , а також відсутність у ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , не є перешкодою для реалізації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 в рівних частках. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

В силу статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику справах про спадкування" спадкоємець який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що окрім сторін по справі, жодна інша особа з заявами про прийняття спадщини у вигляді частини спірної квартири після померлої ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталася, право сторін на спадкове майно не оспорювала.

Окрім того, згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, зокрема на другу половину спірної квартири, яку, як було встановлено судом, фактично успадкувала спадкодавиця ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка, однак за життя не зареєструвала право власності у встановленому порядку, що позбавляє сторін спору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємців першої черги, можливості здійснити оформлення належної їм спадщини, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність судового захисту закріпленого у ст. 41 Конституції України права особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 3200 грн., який підлягає відшкодуванню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1212, 1217, 1223, 1258-1261, 1265, 1266, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 2,4, 13, 76-79, 80-82, 133, 137, 141, 209, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 часту квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 3 200 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження, визначені статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Т. О. Дубіжанська