Справа № 149/804/20
Провадження № 22-ц/801/1975/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуСправа № 149/804/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року, ухвалене суддею Войнаревичем М.Г. в м. Хмільнику, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пустовійтівської сільської ради про визнання права власності на майно,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом та згідно збільшених позовних вимог просив визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на склад, який розташований по АДРЕСА_1 площею 220,7 кв.м., зазначений під літерою «А», вартістю 110 600 гривень та на склад, який розташований по АДРЕСА_1 площею 235,7 кв.м., зазначений під літерою «А», вартістю 48 200 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2005 року та до даного часу він добросовісно, відкрито, безперешкодно та безперервно користувався будівлями складів 1960 та 1965 років побудови, яка розташована по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

За час володіння зазначеним майном, жодних витрат на утримання приміщення, окрім нього, ніхто не ніс та не цікавився складами, не утримував його, не претендував на нього раніше та не претендує на даний час.

Вказане майно належало КСП «Чернятинці» Хмільницького району Вінницької області, яке на даний час є ліквідованим. На балансовому обліку Пустовійтівської сільської ради будівлі складів не знаходилися раніше та не знаходяться на даний час. Будучи членом КСП «Чернятинське» та проживаючи у селі Чернятинці він добросовісно та з дозволу сільської ради заволодів майном в цілях збереження його від повної руйнації та розкрадання на будівельні матеріали.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності, право власності на склад, який розташований по АДРЕСА_1 , площею 220, 7 кв.м., зазначений під літерою «А», вартістю 110 600 грн та на склад, який розташований по АДРЕСА_1 , площею 235, 7 кв.м., зазначений під літерою «А», вартістю 48200 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, керівник Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що визнання позову відповідачем здійснено всупереч вимогам ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та інтересам територіальної громади, в чому вбачається порушення інтересів держави; в матеріалах справи відсутні докази ліквідації КСП «Чернятинці», тому за таких обставин спірні будівлі були безхазяйними і за заявою органу місцевого самоврядування повинні бути взяті на облік.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 131-1 Конституції України та пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що в Україні діє прокуратура, яка зокрема здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках, що визначені законом.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в цивільних судах, в тому числі апеляційне оскарження судових рішень, стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Зміст частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» свідчить про те, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

До апеляційної скарги керівником Вінницької обласної прокуратури долучено докази на підтвердження повідомлення прокуратурою Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про намір звернутися до суду в її інтересах з апеляційною скаргою на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року (а.с.56), що відповідає вимогам ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Частинами першою та третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування визначається Конституцією, цим та іншими законами, які не суперечать положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 згаданого вище Закону, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ч. 5 ст. 60 цього Закону, органи місцевого самоврядування здійснюють від імені та в інтересах територіальних громад правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №515/1044/17-ц прийшов до висновку, що відсутність з боку сільської ради заперечень проти задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірну нежитлову будівлю за набувальною давністю свідчить про неналежне здійснення компетентним органом захисту інтересів держави, що підтверджує обґрунтованість представництва держави та вступу до участі у справі прокуратури.

Подібна ситуація має місце при розгляді даної справи, тому подання Пустовійтівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області суду першої інстанції заяви про визнання позовних вимог та відсутність з її сторони заперечень (а.с.35) свідчить про неналежне здійснення сільською радою захисту інтересів держави, що, в свою чергу, підтверджує обґрунтованість представництва держави та вступу до участі у справі прокуратури.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що Вінницькою обласною прокуратурою підтверджено підстави для представництва інтересів Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, так як сільською радою неналежно здійснювався захист таких інтересів, з наданням доказів направлення повідомлення про намір звернення до суду в інтересах цього органу.

У справі, яка переглядається, предметом спору є набуття ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на склади по АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідок Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 04.03.2020 №104 та №105, приміщення складу по АДРЕСА_1 раніше належало КСП «Чернятинецьке» Хмільницького району Вінницької області, яке ліквідоване. Приміщення (склад) на балансовому бухгалтерському обліку Пустовійтівської сільської ради не знаходиться на даний час та не знаходилося раніше (а.с.11,12).

Відповідно до довідок Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 30.04.2020 №131 та №133, приміщення складу по АДРЕСА_1 , яке знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 , раніше належало КСП «Чернятинецьке» Хмільницького району Вінницької області, яке на даний час ліквідоване. Приміщення (склад) на балансовому бухгалтерському обліку Пустовійтівської сільської ради не знаходиться на даний час та не знаходилося раніше (а.с.30,32).

19.02.2020 на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.6).

13.05.2020 на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.26).

Згідно довідок Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 06.02.2020 №71 та від 30.04.2020 №132, ОСОБА_1 з 2005 року та по даний час відкрито, постійно та безперешкодно володіє приміщенням складів (а.с.10,31).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 2005 року на законних підставах заволодів, користується та управляє спірними приміщеннями складу, безперервно та відкрито ними володіє, відповідач проти позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 344 ЦК України встановлює правові підстави набуття права власності за набувальною давністю.

Згідно з цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником; - володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.

При цьому, має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.

У матеріалах справи відсутні докази правомірності у володінні ОСОБА_1 спірними складами.

ОСОБА_1 був обізнаний, що це майно належало КСП «Чернятинецьке» Хмільницького району Вінницької області.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ліквідації КСП «Чернятинецьке» Хмільницького району Вінницької області та з якого часу КСП ліквідоване, що має важливе значення при вирішенні питання щодо набувальної давності в частині строку відкритого володіння спірними складами.

Всі вищезгадані та описані довідки сільської ради не можуть беззаперечно стверджувати про відкрите, добросовісне, безперервне користування складами, адже всі ці довідки датовані 2020 роком і кожна викладена в них обставина не підтверджена доказами, тобто довідки в собі несуть інформацію, яка нічим не підтверджена.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що користування позивачем спірним майном не можна вважати добросовісним, а відкритість і безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Крім того, відповідачем у даній справі сільська рада може бути лише у випадку, коли спірне майно було б у неї на балансі. Однак, сільська рада не вчинила дій, визначених ст. 355 ЦК України щодо набуття нерухомого майна у комунальну власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1659 грн, сплачений за подання апеляційної скарги (а.с.77), стягнути з позивача на користь Вінницької обласної прокуратури.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пустовійтівської сільської ради про визнання права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ - 02909909) 1 659 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко