Ухвала

09 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2525/10

провадження № 61-6266ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Косогової Людмили Олексіївни на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Антрацит Луганської області про перерахунок пенсії та відшкодування недоплати до пенсії, за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2011 року зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Антрацит Луганської області провести ОСОБА_1 з 01 травня 2010 року перерахунок та виплату основної пенсії за інвалідністю ІІ групи в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статей 49, 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2010 року, відкритого на підставі дубліката виконавчого листа від 12 жовтня 2017 року № 2525/10, іншою особою, а саме боржника - Управління Пенсійного Фонду України в місті Антрацит Луганської області на Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року заяву задоволено. Замінено боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання дубліката виконавчого листа від 12 жовтня 2017 року в справі № 2-2525/10 з Управління Пенсійного фонду України в місті Антрацит Луганської області на Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Постановою Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року (повний текст якої складено 28 лютого 2020 року) апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області задоволено. Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву залишено без задоволення.

30 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Косогова Л. О. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Косогова Л. О. заявила клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що предметом позову є захист соціальних прав та інтересів ОСОБА_1 , який щомісячно отримує 1 893,02 грн пенсії по інвалідності, що є єдиним джерелом його доходу. На підтвердження вказаних обставин заявник надала копію довідки Управління Пенсійного фонду України міста Сєвєродонецька Луганської області від 03 вересня 2019 року № 2791, згідно з якою ОСОБА_1 отримав у серпні 2019 року пенсію по інвалідності в розмірі 1 893,02 грн. З 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року в Україні встановлено карантин. Зважаючи на епідеміологічну ситуацію в Україні, ОСОБА_1 вимушений витрачати додаткові кошти на антисептичні та дезінфікуючі засоби для збереження свого життя і здоров`я. Розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги є надмірним тягарем для позивача.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Доводи заявника, а також надана довідка Управління Пенсійного фонду України міста Сєвєродонецька Луганської області від 03 вересня 2019 року № 2791 дають підстави для висновку, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги (1 921 х 0,4 = 1 536,80 грн) перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 (1 893,02 грн х 12 х 5 % = 1 135,81 грн). Крім того, предметом позову ОСОБА_1 є захист його соціальних прав щодо отримання пенсії. Враховуючи зазначене, клопотання необхідно задовольнити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Косогова Л. О. вказала, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки вищевикладені доводи касаційної скарги, що є підставою для відкриття касаційного провадження, викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 136, 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Косогової Людмили Олексіївни про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Косогової Людмили Олексіївни на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.

Витребувати із Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу № 2-2525/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Антрацит Луганської області про перерахунок пенсії та відшкодування недоплати до пенсії, за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 11 травня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов