Провадження № 22-ц/4808/1319/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Домбровською Г.В. 25 вересня 2020 року, повний текст якого складено 06 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Івано-Франківської міської ради, в якому просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради на земельну ділянку площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтував тим, що вказана реєстрація права власності порушує його право на отримання у користування частини зазначеної земельної ділянки. Позивач вказав, що є власником частини домоволодіння по АДРЕСА_2 в індивідуальному жилому будинку, доступ до якого проходить виключно через спірну земельну ділянку. Також зазначив, щоземельна ділянка кадастровий номер :05:001:0180 була сформована на підставі державного акту №2319 від 30 серпня 1994 року, який за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2017 року у справ №344/13230/17 визнано підробленим документом. Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2018 року №344/4381/18 спірна земельна ділянка була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, і на неї було накладено арешт.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, запис про реєстрацію права власності за територіально громадою м. Івано-Франківська порушує його права на отримання частини спірної земельної ділянки для обслуговування частини його помешкання. Також вважає, що відповідач у законний спосіб не набув права власності на земельну ділянку як на індивідуально визначений об`єкт. Вказує, що рішенням суду у справі № 344/4776/18 не підтверджувалось законне право власності на спірну земельну ділянку як на індивідуально визначений об`єкт, а лише встановлено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки в межах населеного пункту на підставі підробленого документа. Апелянт зазначив, що Івано-Франківською міською радою не приймалось рішення щодо відведення спірної земельної ділянки та належним чином не розроблялась відповідна документація, а тому така земельна ділянка не є сформованим об`єктом цивільних прав. На думку апелянта, судом не взято до уваги, що йому належить квартира АДРЕСА_3 , а через спірну земельну ділянку проходить доступ до його помешкання. Крім того, на Генеральному плані міста Івано-Франківська зазначається, що частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зокрема, тієї, яку позивач мав намір отримати в користування для обслуговування свого помешкання, призначена для обслуговування будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вказав, що наявність оскаржуваного запису про реєстрацію права власності порушує його право на отримання частини спірної земельної ділянки для обслуговування належного йому майна, оскільки така ділянка в цілому не прилягає до його будинку та відступає від нього на 1,5м.

Просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Івано-Франківської міської ради подав відзив, оскільки вважає доводи апеляційної скарги безпідставними. Відповідач вказав, що в резолютивній частині рішення Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019 в справі №344/4776/18 зазначено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника Івано-Франківської міської ради незаконним шляхом та рішенням суду повернута законному власнику. На підставі вказаного рішення відбулася державна реєстрація земельної ділянки. Відповідач вказав, що 09.03.2006 між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_2 , підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі по АДРЕСА_1 площею 0,0624 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями торгово-офісного призначення, терміном на три роки. Даний договір припинив свою дію 10.03.2009, орендарі з пропозицією продовження договору оренди землі до відповідача не звертались. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 19.08.2016 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 в межах існуючої забудови громадянину ОСОБА_1 та ПФ «Кебель». Узгоджувальною комісією виконавчого комітету міської ради по розгляду земельних спорів від 28.04.2017 вирішено погодити ПФ «Кебель» і ОСОБА_1 непогоджені межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 . При виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекомендовано ПФ «Кебель» і ОСОБА_1 взяти до уваги вказане рішення та видані суміжним землекористувачам правовстановлюючі документи. Однак, на даний час землевпорядна документація щодо затвердження проекту землеустрою вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 та ПФ «Кебель» на розгляд сесії міської ради не надходила. Відповідач зазначає, що жодних перешкод у здійсненні приватизації земельної ділянки в межах існуючої забудови, що належить на праві власності позивачу, не було. Представник Івано-Франківської міської ради в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року у справі №3447/4776/18, яке набрало законної сили 10 червня 2019 року, позов Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено.Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :05:001:0180, проведену державним реєстратором ДП «Діпромісто» (тепер ДП «Сетам») Цалин Ю.В. 18.02.2017 року за №19134276 (об`єкт нерухомого майна 101) на підставі підробленого державного акту №2319 від 30.08.1994 року. Визнано недійсним та скасовано договір №924 від 13.03.2017 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер :05:001:0180), укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 13.03.2017 року приватним нотаріусом Квочак Л.Т., як такий, що порушує публічний порядок (нікчемний правочин).Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :05:001:0180, проведену 13.03.2017 року за №19406515 приватним нотаріусом Квочак Л.Т. на підставі укладеного договору №924 від 13.03.2017 року. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради земельну ділянку площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер :05:001:0180). Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 відмовлено (а.с.17-22). Це судове рішення перебуває в законній силі.

На підставі вказаного рішення 23 липня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гелеван В.В. проведено державну реєстрацію права власності на зазначену в рішенні земельну ділянку за територіальною громадою міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради (а.с.23).

Звертаючись до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію права власності, ОСОБА_1 просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради на земельну ділянку площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 , яка була проведена 23 липня 2019 року на підставі згаданого вище судового рішення.

Згідно з вимогами статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про право на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при проведенні державної реєстрації права власності територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради на земельну ділянку площею 0,0472 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :05:001:0180 (присадибна ділянка) від 23 липня 2019 року не було допущено порушень закону, оскільки вказану реєстрацію було проведено на виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року №344/4776/18, яке набрало законної сили.

Також судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що відмова в державній реєстрації прав допускається з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (за наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно). Однак, це правило не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Така позиція викладена у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/4997/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у законний спосіб не набув права власності на земельну ділянку як на індивідуально визначений об`єкт, апеляційний суд відхиляє, оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019 у справі №344/21193/19 встановлено, що земельна ділянка вибула із володіння власника Івано-Франківської міської ради незаконним шляхом та рішенням суду повернута законному власнику, тобто фактично у спірних правовідносинах відбулося поновлення прав власника земельної ділянки, на що також правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Апеляційний суд зауважує, що скасування державної реєстрації не припинить набутого територіальною громадою міста Івано-Франківська права власності на спірну земельну ділянку, оскільки таке право виникло раніше, і воно було поновлено на підставі вказаного вище судового рішення, яке набрало законної сили. Внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності за територіальною громадою міста Івано-Франківська на спірну земельну ділянку не є підставою для виникнення вказаного права, а є лише підтвердженням цього права.

Слід зазначити, що саме по собі скасування державної реєстрації права власності за територіальною громадою міста Івано-Франківська за наявності судового рішення, яке перебуває в законній силі, не тягне за собою відновлення прав ОСОБА_1 , оскільки така реєстрація прав позивача чи його охоронюваних законом інтересів не порушує.

Щодо доводів апелянта про не взяття судом до уваги, що йому належить квартира АДРЕСА_3 , а через спірну земельну ділянку проходить доступ до його помешкання, суд зауважує таке.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 19.08.2016 №258-7 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб» ОСОБА_1 та ПФ «Кебель» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 в межах існуючої забудови (а.с. 60).

Узгоджувальною комісією виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із розгляду земельних спорів від 28.04.2017 вирішено погодити ПФ «Кебель» та ОСОБА_1 непогоджені межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 для обслуговування квартири та нежитлових приміщень (а.с.61). Проте, землевпорядна документація щодо затвердження проекту землеустрою від ОСОБА_1 та ПФ «Кебель» на розгляд сесії міської ради не надходила.

Однак, на думку апеляційного суду, позивач не позбавлений можливості реалізувати надані йому чинним земельним законодавством права, в тому числі на спірну земельну ділянку (чи її частину) у передбачений законом спосіб, зокрема, шляхом укладення договору про встановлення земельного сервітуту.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.