КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненка Сергія на рішення Печерського районного суду м. Києва, постановленого суддею Литвиновою І.В. 20 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,

У С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 13 956,52 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є позивач , який надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території. Зазначає, що відповідач користується комунальними послугами, отримує у повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, проте протягом періоду з 01 липня 2018 року по 01 листопада 2019 року не сплачує за отримані комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість (а.с. 1-3).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийняте при неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що позивач надав в суд першої інстанції доказ про власність відповідача даної квартири - копію договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2005 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів проживання відповідача за вказаною адресою, споживання ним комунальних послуг та будь-якого іншого правового зв`язку відповідача з зазначеною квартирою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у спірний період, з 01.07.2018 року по 01.11.2019 року був власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 1 липня 2005 року (а.с.5), та був зареєстрований у зазначеній квартирі (а.с.25).

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку, який знаходиться за вищезазначеною адресою (а.с.7).

Згідно з розрахунком боргу за особовим рахунком 6021 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті за надані житлово-комунальні послуги станом на 01 листопада 2019 року становить 13 956,52 грн. (а.с.4).

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 7 Правил користування будинку та прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України за № 572 від 08 жовтня 1992 року, із змінами та доповненнями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, зобов`язує власника, наймача житлового приміщення, сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

25.08.2020 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вказана у позові заборгованість була сплачена ним на користь позивача 01.12.2019 року.

Згідно наданої відповідачем квитанції № 840К-918М-1СА1-365М від 01.12.2019 року заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 13 956,52 грн. сплачена відповідачем на користь позивача.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі з підстав відсутності спору.

Керуючись ст. 367, 374, 377ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу В.о. директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Лавриненка Сергія задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття , оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 1 вересня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: