ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/318/20 Справа № 205/9226/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк»про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року позивач - АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.07.2008 року у розмірі 23 630,60 доларів США та 19 041,57 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 40 000,00 доларів США, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

14.07.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору. Однак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позивачу.

ОСОБА_1 28.03.2017 року звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк», у якому, після неодноразових уточнень, просить суд визнати вищевказаний кредитний договір недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована порушеннями, які, на думку ОСОБА_1 мали місце під час укладення Кредитного договору (несправедливість та незаконне надання кредиту у доларах США, ненадання детального графіку платежів, введення в оману позичальника щодо розміру місячного платежу, зростання курсу валют, тощо).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк»- задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.07.2008 р. у сумі 23 630,60 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 20 599,00 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 453,00 доларів США за строк з 10.12.2015 р. по 23.09.2016 р.; заборгованості за процентами у розмірі 3 031,60 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 737,65 доларів США за строк з 01.11.2015 р. по 31.08.2016 р., а також пеню у розмірі 19 041,57 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № 0 від 14.07.2008 р.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» надання споживчих кредитів в іноземній валюті забороняється, погашення кредиту, відсотків та інших платежів має здійснюватися у гривні, яка була метою укладення договору. Крім того, банк не дотримався вимог ст.11 Закону щодо повідомлення споживача про умови кредитування та ст.19 Закону, оскільки зазначена в договорі інформація є нечіткою, незрозумілою, а умови договору - несправедливими.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого банк надав останньому кредит у сумі 40 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 193684,00 грн за курсом НБУ на день укладання договору, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається у договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті (т.1, а.с.16-19).

На забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором 14.07.2008 р. між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» також укладено договір іпотеки № 0/0/2/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим номером 10842 (далі - Договір іпотеки), згідно з яким в іпотеку передано наступне нерухоме майно: в житловому будинку літ. А-10 квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. 15.11.2000 р. за реєстровим № 4888 (т.1, а.с.91-92).

Відповідно до п.1.3 Договору Іпотеки Іпотекодавець та Іпотекодержатель ознайомлені з усіма умовами Кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорам. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами Кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що іпотекою згідно цього договору забезпечується також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання.

В якості забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним Кредитним договором 14.07.2008 р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 217044, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору (т.1, а.с.28-29).

Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що між Банком та позивачем за зустрічним позовом укладено кредитний договір у письмовій формі, відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України. Кредитний договір № 0 14.07.2008 року був особисто підписаний ОСОБА_1 і цього факту він не заперечував. Пунктом 1.5. розділу 1 цього договору передбачено, що Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку.

Судом також встановлено, що банк перерахував на позичковий рахунок позивача обумовлену в кредитному договорі грошову суму в розмірі 40 000 доларів США. Банк на час надання кредиту в іноземній валюті мав і на даний час має відповідну ліцензію на здійснення кредитування в іноземній валюті.

Розділ 1 Кредитного договору № 0 від 14.07.2008 року містить істотні умови договору, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банка.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Всупереч вищевикладеним положенням ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № 0 від 14.07.2008 р., яка відповідно до розрахунку позивача, не спростованого відповідачами, станом на 23.09.2016 р. становить 23 630,60 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 20 599,00 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 453,00 доларів США за строк з 10.12.2015 р. по 23.09.2016 р.; заборгованості за процентами у розмірі 3 031,60 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 737,65 доларів США за строк з 01.11.2015 р. по 31.08.2016 р. (т.1, а.с.36-46).

Окрім того, АТ «УкрСиббанк» також нарахована пеня у загальному розмірі 19041,57 грн, яка складається з: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.12.2015 р. по 23.09.2016 р. у розмірі 8 632,28 грн; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.12.2015 р. по 23.09.2016 р. у розмірі 10 409,29 грн (т.1, а.с.36-46).

Отже, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору у АТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги дострокового повернення кредитних коштів.

З огляду на вищенаведе, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.204, 525-526, 610, 612, 629, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки і банківську діяльність»,обгрунтовано стягнув з відповідачів на користь банку розмір заборгованості, відмовивши у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» надання споживчих кредитів в іноземній валюті забороняється, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на час укладання договору Закон таких заборон не містив.

Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті і саме з такими умовами кредитування погодився позивач.

Згідно ст.9 Закону України «Про валюту і валютні операції», банки надають банківські та інші фінансові послуги, якщо вони є валютними операціями, на підставі банківської ліцензії.

У ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій зазначаються валютні операції, які дозволяється здійснювати небанківській фінансовій установі на підставі цієї ліцензії.

Ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій діють безстроково.

АТ «Укрсиббанк» має наступні документи на проведення валютно-кредитних операцій з іноземною валютою: Банківську ліцензію №75 від 28.10.1991 року та відповідні Дозволи з додатками до них (т.1, а.с.11-13).

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не дотримано положень ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позичальник був належним чином ознайомлений з умовами підписання кредитного договору та погодився на такі умови, про що свідчить його підпис на кожному аркуші кредитного договору.

Перед укладенням кредитного договору, відповідно до п.7.13 Кредитного договору, згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», позичальник отримав від Банку інформаційний лист в якому надається інформація стосовно:основних умов кредитування: мета кредиту, максимальна сума кредиту, максимальний строк кредитування, форма забезпечення кредиту, форма надання кредиту, валюта надання кредиту; орієнтовна сукупна вартість при кредитуванні за різними програмами кредитування; недоліки програм кредитування; валютні ризики під час виконання зобов`язань за Договором , тощо.

В Додатку 2 до Договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який засвідчений підписом позичальника, відображена наступна інформація: дата платежу; сума платежу за розрахунковий період; погашення основної суми кредиту; проценти за користування кредитом; комісія за надання кредиту, грн.; платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із страхуванням; платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із сплатою державного мита за посвідчення договору іпотеки; платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із послугами нотаріусів; платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із сплатою вартості послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення; реальна процентна ставка; абсолютне значення подорожчання кредиту.

Підписуючи договір та додатки до нього, позичальник чітко усвідомлював умови, пов`язані з виконанням сторонами даної угоди, приймав їх та погоджувався на укладення договору на цих умовах. Сторони, які уклали спірний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин вчинено у формі, встановленій законом, і спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Також, відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення кредитного договору) споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Однак позичальник у встановленому порядку не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. При цьому, виконував зобов`язання за Договором, зокрема здійснював платежі з 2008 - 2015 рік за Договором саме в іноземній валюті, із претензіями до банку не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами договору.

Вищевикладені та інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, а незгода позивача за зустрічним позовом з нею зводиться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, рішення суду ухвалене у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для його скасування колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова