Справа № 727/300/20
Провадження № 2/727/488/20
06 квітня 2020 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Кодрян Л.І.
за участю секретаря судового засідання Кицинюка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру у нього виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Зазначає, що з відповідачем він не знайомий та за вищезазначеною адресою відповідача зареєстрував його покійний батько. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку за вищезазначеною адресою, що підтверджується відповідними доказами, особисті речі відповідача в будинку відсутні.
У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у житловому приміщенні позивач сплачує додаткові кошти за комунальні послуги та обмежений у праві розпорядження майном.
Позивач зазначає, що відповідач участі в утриманні спірного будинку не приймає, кошти за комунальні послуги не сплачує. Факт реєстрації відповідача в будинку перешкоджає йому в розпорядженні нерухомим майном.
Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 03.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив, відзиву до суду не надав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, ураховуючи вищевказане, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, що є у матеріалах справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З довідки КЖРЕП №14 від 02.01.2020 року №36 встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наймач ОСОБА_2 (а.с.8).
З акту №1028 КЖРЕП №14 від 13.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.9).
З акту №1 КЖРЕП №14 від 08.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.10).
Факт не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , викладеними у заяві наданій до суду 03.03.2020 року, в якій вона зазначила, що їй відомо про те, що відповідач ніколи не проживав за адресою АДРЕСА_1 і жодних речей в будинку не зберігав, комунальні платежі не сплачував (а.с. 22).
Вказаний факт підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , які приймаються судом як письмові докази відповідно до п.27 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».
Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але фактично в зазначеному будинку не проживає.
На даний час позивач ОСОБА_1 , який є власником будинку АДРЕСА_1 , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у його житловому приміщенні.
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,89, 141, 247, 258-259, 264-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ) у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06.04.2020 року.

Суддя Л.І.Кодрян