Справа № 346/1861/18
Провадження № 22-ц/4808/604/20
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділ земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки та виділ земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Веселова В. М.у м. Коломиї ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділ земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому разом зі своєю дружиною та двома дітьми на праві власності належить квартира в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності. 28.10.1999 року сторонам видано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яким передано земельну ділянку під квартирним будинком та прибудинкову територію загальною площею 0,10 га на праві спільної сумісної власності на ім`я трьох співвласників. Між ними була досягнута домовленість про розрахунок ідеальних часток земельної ділянки у спільній сумісній власності, виходячи з площ квартир та відповідно до розрахунку ідеальних часток, зробленого Коломийським МБТІ. Впродовж тривалого часу між ними склався певний порядок користування земельною ділянкою. Позивач облаштував окремий заїзд до своєї квартири та обгородив територію земельної ділянки, якою користується, на даній території знаходиться його гараж, жодних претензій від сусідів про такий порядок використання земельної ділянки немає. Проте, між відповідачами існує спір щодо розподілу решти земельної ділянки. Він має намір облаштувати подвір`я бруківкою та поставити нову огорожу. Оскільки земельна ділянка перебуває у спільній власності та між сусідами існують спори щодо порядку користування нею, тому просить визначити що його частка у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку складає 0,036 га, виділити йому земельну ділянку площею 0,0343 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , у приватну власність, що на схемі розподілу позначена «Діл. №2»; виділити земельну ділянку площею 0,0047 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що на схемі розподілу позначена « ІНФОРМАЦІЯ_1 »1», у спільну сумісну власність: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки та виділ земельної ділянки про виділ земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю виданим 28 жовтня 1999 року на підставі рішення Коломийської міської ради віл 21 вересня 1999 року за №330. Він має право на виділ своєї частки, що необхідно для більш якісного обслуговування частини свого будинку, оскільки між співвласниками не склались нормальні стосунки і є певні суперечки при користуванні земельною ділянкою. На підставі договору між сторонами не визначено порядок користування земельною ділянкою. Просив визначити, що його частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 0,045 га, загальна площа 0,10 га виділити йому земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарський споруд площею 0,045 га, га розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22 серпня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки та виділ земельної ділянки про виділ земельної ділянки. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки та виділ земельної ділянки об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділ земельної ділянки

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виділ земельної ділянки задоволено частково.

Визначено, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0.10 га складає 0.036 га. з реальним виділенням ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.0249 га згідно долученого висновку експерта від 31.07.2019 року.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки та виділ земельної ділянки задоволено частково.

Визначено, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_2 загальної площі становить 0.045 га. Для встановлення порядку користування земельною ділянкою пропонується виділити ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0.0232 га згідно долученого висновку експерта від 31.07.2019 року.

У спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 залишено територію площею 0.0308 га (зайнята житловим будинком) та територію навколо нього шириною 1 метр. Для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 пропонується виділити частину земельної ділянки площею 0.0158 га.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про виділ йому частини земельної ділянки в розмірі 0,0249 га та залишення території площею 0,0308 га (зайнята житловим будинком) та території навколо нього шириною 1 метр у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та про виділення частини земельної ділянки площею 0,0158 га для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих нею доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що виділяючи ОСОБА_3 земельну ділянку часткою в розмірі 0,0249 га при наявній в нього частці в житловому будинку 0,36 га та відповідно, виділяючи йому в порядку користування земельну ділянку в розмірі 0,0232 га при тому його частка в житловому будинку становить 0,045 га порушує принцип пропорційності та виділяється земельна ділянка в розмірі меншому ніж у ОСОБА_3 не зважаючи, що його частка є меншою. Збільшення частки одного співвласника призводить до зменшення частки іншого, що не може бути обґрунтованим відповідно до вимог ст. 120 ЗК України. Крім того, залишення території площею 0,0308 га (зайнята житловим будинком) та території навколо нього шириною 1 метр у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та виділення частини земельної ділянки площею 0,0158 га для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 є передчасним, оскільки сторони не заявляли такої позовної вимоги. Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовної заяви.

21 квітня 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що виділення йому земельної ділянки розміром 0,0249 га не перевищує розміру його частки у праві спільної власності на земельну ділянку, а тому не порушує майнові права апелянта.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та часткового задоволення зустрічного позову до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до висновку земельно-технічної експертизи від 31.07.2019 року встановлено, що частка ОСОБА_3 в праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , становить 36/100. Частка 36/100 належній ОСОБА_3 від загальної площі земельної ділянки відповідає 0.036 га. Таким чином, у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 слід залишити територію площею 0.0308 га (зайнята житловим будинком) та територію навколо нього шириною 1 метр. ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку площею 0.0249 га. Частка ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 становить 45/100. Частці 45/100 належній ОСОБА_1 від загальної площі земельної ділянки відповідає 0.045 га. ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку загальною площею 0.0232 га. Для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 слід виділити частину земельної ділянки площею 0.0158 га.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.1 ст.1 Закону України №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; 2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення будинку.

Відповідно п.4 ст.1 цього закону прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1994 року ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.9).

Власниками інших квартир є відповідачі ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_5 (квартира АДРЕСА_5 ), що не заперечується сторонами та підтверджується письмовими доказами.

Згідно державного акту на право власності на землю від 28.10.1999 року ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,1000 га на підставі рішення Коломийської міської ради від 21 вересня 1999 №330, призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.7).

Відповідно до висновку експерта від 31.07.2019 року частка ОСОБА_3 в праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , становить 36/100. Частці 36/100, належній ОСОБА_3 від загальної площі земельної ділянки відповідає 0.036 га. У спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 слід залишити територію площею 0.0308 га (зайнята житловим будинком) та територію навколо нього шириною 1 метр. ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку площею 0.0249 га. Частка ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 становить 45/100. Частці 45/100 належній ОСОБА_1 від загальної площі земельної ділянки відповідає 0.045 га. ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку загальною площею 0.0232 га. Для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 пропонується виділити частину земельної ділянки площею 0.0158 га.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 386 ЦК).

Відповідно до частин першої-другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої-другої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до змісту статті 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

У спільній сумісній власності може перебувати земельна ділянка співвласників жилого будинку та співвласників багатоквартирного будинку, які мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частини.

Частина третя статті 89 ЗК України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або за законом.

Згідно із частиною четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно із статтею 42 ЗК України (у редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартир у багатоквартирному будинку) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України вбачається, що земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

У зв`язку з наведеним, право на користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, виникає у співвласника багатоквартирного жилого будинку із набуттям права власності на квартиру та/або нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і підлягає захисту в силу змісту статті 42 ЗК України.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і не звернув уваги, що нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Згідно ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч.1, 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, судові витрати пов`язані з розглядом справи слід покласти на позивачів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року скасувати й ухвалити нове рішення

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,036 га та виділення у приватну власність земельну ділянку площею 0,0343 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та виділити земельну ділянку площею 0,0047 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , у спільну сумісну власність: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку 0,045 га, із загальної площі 0,10 га та виділення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарський споруд площею 0,045 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 13 серпня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський