ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3988/20 Справа № 182/1370/19 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 182/1370/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Рунчевою О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 06 листопада 2019 року, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», який в свою чергу переуступив права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL -306/118/2008, відповідно до якого боржник отримав кредит у розмірі 16000 дол. США, сроком до 09.07.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором, 08.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № РМL-306/118/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С. О., реєстровий № 961. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею: 48.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві власності.

12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № № МL -306/118/2008 від 08.07.2008 року.

Також 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за договором іпотеки РМL-306/118/2008 від 08.07.2008 року, реєстровий № 961.

Отже, до позивача перейшли усі права Банку щодо права вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з виконання зобов`язання за кредитним договором, а також за договором іпотеки.

В порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідачі не здійснюють погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах встановлених кредитним договором.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року по справі № 182/2951/16-ц позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року у сумі 452314,67 грн., та судові витрати у розмірі 6784,72 грн., а всього суму у розмірі 459099,39 грн.

Оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, то іпотека ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є дійсною, а позивач має законне право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки, у зв`язку з чим останній змушений звернутися до суду.

На підставі наведеного вище позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL -306/118/2008 від 08.07.2008 року, який укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» у сумі 459099,39 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С. О., реєстровий № 961 - квартиру, загальною площею 48.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; передати в управління іпотекодержателю - Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки - квартиру, загальною площею: 48.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання права Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року в задоовленні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, у позичальника існує заборгованість в сумі 459 099,39 грн., у зв`язку з чим позивач, відповідно до приписів ст. 33 Закону України «Про іпотеку», вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, апелянт наголошує, що передбачена договором іпотеки можливість позасудового врегулювання спору є правом, а не обов`язком іпотекодаржеталя. Позивач має право самостійно обирати ефективний спосіб захисту своїх прав, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та вимогами Закону України «Про іпотеку».

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позивач позасудовим порядком звернення стягнення на предмет іпотеки не скористався, при цьому не довів у суді неможливість застосування цього порядку, який визначений іпотечним договором і передбачений законом.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 08.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», який в свою чергу переуступив права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL -306/118/2008, відповідно до якого боржник отримав кредит у розмірі 16000 дол. США, сроком до 09.07.2018 року (том 1 а.с. 9-12).

Підпунктом 1.3.1.6 пункту 1.3.1 вказаного договору встановлено, що у випадку використання позичальником кредиту на придбання нерухомого майна право позичальника на отримання кредиту виникає з моменту на вибір Банку та на умовах запропонованих Банком укладання чи забезпечення укладання з Банком одного з нижченаведених договорів іпотеки: договору іпотеки; договору іпотеки (майнової поруки).

Згідно умов Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх борових та інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору іпотеки (майнової поруки), та/чи договору поруки (надалі - вимоги). При цьому, відповідно до п. 1.9.1 Кредитного договору, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимог.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, сторони прийшли до згоди, що в якості забезпечення своїх зобов`язань за цим договором позичальник, керуючись положеннями чинного законодавства та умовами цього договору, зобов`язується передати чи/та забезпечити передачу майновим поручителем в іпотеку Банку предмет іпотеки, що перебуває у власності позичальника чи/та майнового поручителя.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором, 08.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № РМL-306/118/2008, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С. О., реєстровий № 961. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею: 48.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві власності. (а.с. 15-17).

За статтею 2 вказаного договору, іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: повернення кредиту (п. 2.1.1); сплата процентів за користування кредитом (п. 2.1.2); сплата пені за прострочення повернення кредиту та процентів, а також сплата штрафу за нецільове використання кредиту (п. 2.1.3); відшкодування збитків, витрат та будь-яких інших тарифів, комісій викликаних порушенням кредитного договору (п. 2.1.4); розмір боргових зобов`язань (п. 2.1.5).

Статтею 6 іпотечного договору урегульовані умови задоволення вимог іпотеко держателя із вартості предмета іпотеки.

За рахунок Предмета Іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (далі - "Фактичні Вимоги"): (а) всі Боргові Зобов`язання, не сплачені Іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і (б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобов`язань за цим Договором, а також всіх фактичних витрат, понесених Іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим Договором. (п. 6.1)

Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості Предмета Іпотеки всі Фактичні Вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин (далі - "Іпотечні Випадки"): (а) несплати Іпотекодавцем Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі; (б) порушення Іпотекодавцем будь-якого із його зобов`язань за ст. 5 цього Договору; (в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, Кредитним договором та цим Договором. (п. 6.2)

Згідно п. 6.3 договру іпотеки, жодне положення цього Договору не може тлумачитись як таке, що обмежує: а) права Іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) права Сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на Предмет Іпотеки.

За умовами п. 6.4 іпотечного договору, сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право самостійно обрати такі шляхи позасудового врегулювання: Іпотекодержателю належить право від свого імені продати Предмет Іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України, Цим Сторони дійшли згоди, що ціна продажу Предмета Іпотеки у випадку його продажу Іпотекодержателем, буде визначатися наступним чином:

а) початкова ціна продажу Предмета Іпотеки визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки;

б) при неможливості продажу Предмета Іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту а) цього пункті протягом одного місяця з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу Предмета І поте ІЗ визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної в нас лід проведення незалежної оцінки і зменшеної на 10 відсотків;

в) при неможливості продажу Предмета Іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту б) цього пунк протягом двох місяців з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу Предмета Іпотек визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідс проведення незалежної оцінки і зменшеної на 20 відсотків. (п. 6.4.1)

При виникненні Іпотечного Випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю Іпотечне Повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму Боргових Зобов`язань та граничний строк погашення Боргових Зобов`язань. У випадку непогашення Іпотекодавцем Боргових Зобов`язань у строк, передбачений у Іпотечному Повідомленні, право власності на Предмет Іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення Боргових Зобов`язань, вказаному в Іпотечному Повідомленні. При цьому Іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати Предмет Іпотеки протягом 1 (одного) року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення Боргових Зобов`язань та інших Фактичних Вимог. Залишок коштів отриманих від реалізації Предмета Іпотеки, після погашення Боргових Зобов`язань, інших Фактичних Вимог та відшкодування всіх витрат Іпотекодержателя, повертається Іпотекодавцю відповідно до чинного законодавства України. (п. 6.4.2.)

Застереження: Сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому Сторони визначили можливі способи звернення стягнення на Предмет Іпотеки.

12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № № МL -306/118/2008 від 08.07.2008 року.

Також 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за договором іпотеки РМL-306/118/2008 від 08.07.2008 року, реєстровий № 961.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року по справі № 182/2951/16-ц позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року у сумі 452314,67 грн., та судові витрати у розмірі 6784,72 грн., а всього суму у розмірі 459099,39 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Отже, з аналізу вищевказаних положень закону вбачається, що чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, сторони досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що встановлено умовами іпотечного договору № РМL-306/118/2008 08.07.2008 року (п. 6.4).

При цьому, як зазначалось вище, п. 6.3 іпотечного договору врегульовано питання обрання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому, зокрема, зазначено, що жодне положення цього Договору не може тлумачитись як таке, що обмежує права Іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України (підпункт «а»).

Тобто, з аналізу умов договору та вищенаведених норм чинного законодавства випливає, що іпотекодержатель може вирішити питання про задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна в позасудовому порядку чи звернутись безпосередньо до суду, що є альтернативним правом позивача і відповідає умовам укладеного між сторонами іпотечного договору та вимогам вищенаведених норм чинного законодавства.

Вказані висновки відповідають висновкам, викладеним в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 750/11802/18, провадження № 61-18893ск19 та Постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 128/2176/18, провадження № 61-11504св19.

Суд першої інстанції на вказані умови іпотечного договору та норми законодавства не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав того, що позивач не скористався позасудовим порядком звернення стягнення на предмет іпотеки, і його позов є передчасним.

Таким чином, у справі встановлено, що сторони іпотечного договору обумовили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення іпотекодержателя до уповноважених органів, зокрема, до суду.

ОСОБА_3 не виконував належним чином умови кредитного договору № МL -306/118/2008 від 08.07.2008 року, заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року по справі № 182/2951/16-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року у сумі 452314,67 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15673,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 30.05.2016 року складає 394998 грн. 13 коп. та заборгованості за відсотками - 2274,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 30.05.2016 року складає 57316 грн. 84 коп., також є невиконаним.

При цьому колегією суддів не може бути зараховано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року стягнутий судом першої інстанції судовий збір в розмірі 6784,72 грн., оскільки вказана суме не є кредитною заборгованістю.

Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 12.11.2010 року укладено договори купівлі-продажу кредитного портфелю та про відступлення права вимоги від, за якими до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_3 за кредитним та іпотечним договорами, а тому позивач є іпотекодержателем та відповідно до умов іпотечного договору та норм чинного законодавства правомірно звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на іпотечне майно.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц зазначено, що за змістом припису ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору, не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі; 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві якщо у відповідному договорі, в іпотечному застереженні, сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили, передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»

Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Отже, відповідно до положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», суд при визначенні способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведенню прилюдних торгів, в рішенні суду не зазначає початкову ціну вартості майна.

Таким чином, враховуючи положення ст. 12, 33,39 Закону України «Про іпотеку», п. 6.3 договору іпотеки № РМL-306/118/2008 08.07.2008 року, встановлення факту невиконання боржником ОСОБА_3 основного зобов`язання, колегія суддів приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОТП «Факторинг Україна» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки а саме на квартиру, загальною площею 48.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної власності, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року у загальному розмірі 452 314 (чотириста п`ятдесят дві тисячі триста чотирнадцять) грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15673,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 30.05.2016 року складає 394998 грн. 13 коп. та заборгованості за відсотками - 2274,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 30.05.2016 року складає 57316 грн. 84 коп. При цьому слід зауважити, що еквівалент заборгованості за кредитним договором встановлений рішенням заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року та позивачем заявлено позовні вимоги саме в зазначеному еквіваленті.

Щодо позовних вимог про передачу в управління іпотекодержателю предмету іпотеки шляхом надання права товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки обладнання предмета охоронними пристроями, зміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями, колегія суддів вважає такі позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року відповідно до приписів пп. 3, 4 ч. 1 с. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Також колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, 03 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання, що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року, Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1196 цс15 та Постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-2096цс16.

Оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, площа цієї квартири складає 48,5 кв.м., що не перевищує 140 кв.м., а також те, що дана квартира належала іпотекодавцю з 08 липня 2008 року, тобто до укладення договору іпотеки, колегія суддів вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону «Про мораторій».

Відповідно до ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені частково, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та за апеляційний розгляд справи (том а.с. 1, 101), то з відповідачів, в рівних частках з кожного, підлягають стягненню на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір у розмірі 3842 грн. за подачу позову, тобто по 1280 грн. з кожного, та судовий збір у розмірі 5763 грн. за подачу апеляційної скарги, тобто по 1921 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-306/118/2008 від 08.07.2008 року у загальному розмірі 452 314 (чотириста п`ятдесят дві тисячі триста чотирнадцять) грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15673,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 30.05.2016 року складає 394998 грн. 13 коп. та заборгованості за відсотками - 2274,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 30.05.2016 року складає 57316 грн. 84 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 48.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної власності, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виконання рішення суду відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. з кожного у відшкодування судових витрат, пов`язаних з пред`явленням позову.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по 1921 (одна тисяча девятсот двадцять одна) грн. з кожного у відшкодування судових витрат, пов`язаних з подачею апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: