Єдиний унікальний номер 448/195/19
Провадження № 2/448/29/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
06.07.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,
з участю позивачки ОСОБА_1
та представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гавенко Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в проживанні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її виселення,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що в будинку, що належить їй на праві приватної власності і знаходиться по АДРЕСА_1 , значаться зареєстрованими та проживають її дочка ОСОБА_3 , онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також колишній чоловік її (позивачки) дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , відповідач по справі.
Зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03.12.2012р. розірвано шлюб між її дочкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 та саме з цього часу відповідач не є членом її сім`ї.
Вказує, що з грудня 2012 року неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_2 з вимогою залишити її будинок протягом трьох місяців з часу пред`явлення таких вимог, однак останній по даний час проживає у належному їй будинку, проігнорувавши всі її вимоги.
Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями, не платить за комунальні послуги, між нею (позивачкою) та відповідачем постійно виникають скандали, конфлікти та бійки. Крім того, відповідач постійно здійснює напади на її (позивачки) дочку ОСОБА_3 , погрожує фізичною розправою та позбавленням права власності на вказаний будинок.
З огляду на наведене, просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та виселити його з вказаного будинку.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гавенко Б.І. в судовому засіданні вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують. Представник позивачки - адвокат Гавенко Б.І. зазначив, що з часу розірвання шлюбу з ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 не є її членом сім`ї та з цього часу втратив право користування майном позивачки. Відповідач ОСОБА_2 ніколи не був та не є членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 , натомість своїми протиправними діями створює позивачці ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним їй будинком, відмовляється добровільно звідти виселитися, внаслідок чого порушує право власності позивачки ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подав. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу ОСОБА_2 надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, та така була вручена відповідачу особисто. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а також враховуючи те, що сторона позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення сторони позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за реєстровим номером №2001, виданого 31.07.2006р. Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області, а також Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.08.2006р. за номером 11398316.
Відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим та проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 з 12.09.2006 року і по даний час. Зазначені обставини підтверджується копією будинкової книги з відмітками про зареєстроване місце проживання та довідкою про осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області за №867 від 24.09.2018р.
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03.12.2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 , дочкою позивачки, та відповідачем ОСОБА_2 .

Матеріалами справи також підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , що підтверджується ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 18.04.2019р., постановленої в межах кримінального провадження №0000054 від 13.08.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України «Заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я», а також постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 24.05.2019р. в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП «Вчинення домашнього насильства» щодо ОСОБА_2 . Зазначені протиправні дії відповідач вчиняв за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків, між ними існують неприязні стосунки, відповідач ОСОБА_2 порушує правила співжиття.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї (чоловік ОСОБА_3 - дочки позивачки ОСОБА_1 ) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 і як власник будинку надавала право відповідачу ОСОБА_2 користуватись ним.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 після припинення подружніх відносин з ОСОБА_3 припинив бути членом сім`ї ОСОБА_3 (дочки позивачки ОСОБА_1 ), відповідач не пов`язаний спільним побутом із позивачкою ОСОБА_1 , останній порушує правила співжиття, не сплачує комунальних послуг.

З огляду на наведене, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 15.05.2017р. в справі № 734/387/15-ц, у постанові від 23.10.2019р. в справі №766/12748/16-ц та у постанові від 21.02.2020р в справі №753/23707/17.

За таких обставин та доказів, враховуючи інтереси власника житла, принцип розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп.

За змістом ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 133, 141-142, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в проживанні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її виселення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , уродженка, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак