Провадження № 22-ц/801/2277/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуСправа № 127/18030/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10 березня 2020 року о 12:20 годин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті доріг вул. Д. Галицького вул. М. Амосова м. Вінниці, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача водія ОСОБА_3 . Вина водія ОСОБА_1 підтверджується постановами Вінницького міського суду від 08.04.2020 року та Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2020 року, справа № 127/6757/20, згідно яких визнано його винним за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності позбавлення керування транспортними засобами строком на шість місяців. В результаті вищевказаних неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 , автомобіль марки «Toyota Corolla» державний номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічні пошкодження, завдана матеріальна та моральна шкода ОСОБА_2 , завдано ушкодження здоров`я та моральна шкода ОСОБА_3 . Завдана матеріальна шкода ОСОБА_2 полягає в наступному. Відповідно до Дослідження №АВ 0023 АР-2 від 06.04.20 р., складеного ТОВ «Гарант-АСІСТАН»- страховою компанією відповідачів, - згідно умов договору страхування: матеріальний збиток, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, завданий власнику КТЗ «Toyota Corolla» держномер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 54 359,50 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 121 034, 91 грн. Страхова компанія ТОВ «Гарант-АСІСТАН» відшкодувала власнику автомобіля ОСОБА_2 лише матеріальний збиток в розмірі 54 359,50 грн, що підтверджується квитанцією № від 12.05.2020 р. З огляду на вартість відновлювального ремонту (121034,91), згідно Дослідження №АВ 0023 АР-2 від 06.04.20 р., не відшкодовано 66 675,41 грн (121 034,9154 359,50 грн). Відповідач відмовився прийняти участь у ремонті автомобіля. В дійсності на ремонт автомобіля «Toyota Corolla» держ. номер НОМЕР_2 затрачено 134 658,00 грн, що підтверджується: видатковою накладною № VD_242 від 29.05.2020 року (36400 грн), Акт про прийняття передачі виконаних робіт від 26.05.2020 року (23900,00 грн), Акт № РН-0000032 здачіприйняття робіт від 11.06.2020 року (59 262,00 грн), Акт № РН-0000036 здачіприйняття робіт від 09.06.2020 року (14 580,00 грн), Акт виконаних робіт ПМ-К-ДВ0994 від 10.06.2020 року (516,00 грн). Таким чином страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку. Винуватець відповідає за відшкодування вартості відновлювального ремонту, яка не покривається страховою компанією. Вищевказані обставини підтверджуються: страховим актом № ОЦВ-СП-20-32-24100/1 від 22.04.2020 року, розрахунком страхового відшкодування від 17.04.2020 року, повідомленням про ДТП від 11.03.2020 року, заявою про страхове відшкодування від 11.03.2020 року, полісом № АО/2194600 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.02.2020 року, дослідженням №АВ 0023 АР-2 від 06.04.2020 року з додатками, протоколом (актом) № 20/162 огляду транспортного засобу від 12.03.2020 року. Завдана моральна шкода ОСОБА_2 полягає в душевних та психічних стражданнях, які зазнав ОСОБА_2 , як власник автомобіля, у зв`язку з його пошкодженням. Це призвело до вибуху його душевних та психічних страждань. Він втратив можливість їздити на автомобілі. А також це порушило його нормальні життєві зв`язки, вимагало додаткових зусиль для організації життя. Завдане ушкодження здоров`ю та моральна шкода ОСОБА_3 полягає у тому, що в результаті ДПТ його стан здоров`я значно погіршився і він вимушений був проходити лікування (на дому, у зв`язку з короновірусом), на що затрачено 20 575,64 грн, що підтверджується чеками про придбання ліків. А також ОСОБА_3 поніс психологічні страждання, зокрема, як наслідок дорожньо-транспортної пригоди, отримав неабиякий стрес, виникли негативні емоції і переживання, болі, лікування, що вплинули на реалізацію його намірів та ділових стосунків. Крім того, він є інвалідом 2-ї групи. З огляду на все вищевикладене, позивачі просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяну шкоду: 66 675,41 грн. матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 заподіяну шкоду: 20 575,64 грн у зв`язку з ушкодженням здоров`я та 10 000,00 грн. моральної шкоди. А також, стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 66 675,41 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 20 575,64 грн. шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я та 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 754,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) по 8700 грн. кожному витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 10 березня 2020 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «BMW 525», державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті доріг вул. Д.Галицького вул. М.Амосова м. Вінниці, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Toyota Corolla» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача водія ОСОБА_3 .

Згідно постанови Вінницького міського суду від 08.04.2020 року, Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності позбавлення керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, - постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в результаті ДТП за участю ОСОБА_1 , вина якого встановлена вищевказаними рішеннями судів, транспортний засіб марки «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічні пошкодження, тобто ОСОБА_2 була завдана матеріальна шкода. Окрім цього, йому була завдана і моральна шкода. Також, було завдано ушкодження здоров`я та моральна шкода ОСОБА_3 .

Так, згідно дослідження № АВ 0023 АР-2 від 06.04.2020 року, складеного ТОВ «Гарант-АСІСТАН» - згідно умов договору страхування матеріальний збиток, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, завданий власнику КТЗ «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 54 359,50 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 121 034, 91 грн.

Страхова компанія ТОВ «Гарант-АСІСТАН» відшкодувала власнику автомобіля ОСОБА_2 матеріальний збиток в розмірі 54 359,50 грн. Дана обставина підтверджується квитанцією № від 12.05.2020 року. З огляду на вартість відновлювального ремонту, який згідно дослідження № АВ 0023 АР-2 від 06.04.2020 року складає 121 034,91 грн., ОСОБА_2 не відшкодовано 66 675,41 грн.

Відповідно до частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування (страховий ліміт) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 у справі № 6-691цс15).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до автотоварознавчого дослідження № АВ 0023 АР 2 від 06 квітня 2020 року, складеного ТОВ «Гарант - АСІСТАНС», вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту зносу (0,7) складає 121 034,91 грн, що включає вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 14 780,00 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів 11 004,32 грн, а також вартість складових, які підлягають заміні під час ремонту 95 250,59 грн.

У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд першої інстанції правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь ОСОБА_2 має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , оскільки він, як власник пошкодженого транспортного засобу зазнав душевних страждань. Вказане полягає у тому, що останній є інвалідом, ставиться до транспортного засобу як до цінності, він втратив можливість їздити на ньому, що порушило його нормальні життєві зв`язки вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, коштів на ремонт транспортного засобу не мав, що зумовило його позичити гроші. Все це суцільні незручності та проблеми, які відчув на собі ОСОБА_2 . В той же час, відповідач не надав матеріальної допомоги, навіть не виразив співчуття. Все це згубно вплинуло і впливає на самопочуття ОСОБА_2 , він почав погано спати, став менше спілкуватися.

Доводи апелянта про те, що відшкодування моральної шкоди має здійснюватися страховиком є безпідставними, оскільки відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує лише моральну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю та життю потерпілого, а не майну.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно не зазнав ушкодження здоров`я внаслідок зазначеної ДТП, тому відсутні підстави стягувати моральну шкоду саме з страховика.

Разом з тим, що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, варто зазначити, що заподіяна шкода в розмірі 20 575,64 грн не виходить за межі страхового ліміту, передбаченого страховим полісом ПАТ «НАСК «Оранта» № АР/7099025 від 03.03.2020 року, у зв`язку з чим належним відповідачем у даному випадку є саме страховик, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, слушними є доводи апелянта щодо безпідставного стягнення з нього моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що останньому була завдана моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок ДТП він отримав неабиякий стрес, в нього виникли негативні емоції і переживання, був погіршений психічний та моральний стан. На підтвердження своїх доводів посилався на призначення лікаря від 22.05.2020 року, ехокардіографію від 22.05.2020 року, результати дослідження «Слаомед» від 22.05.2020 року, консультативний висновок спеціаліста від 22.05.2020 року.

Проте колегія суддів зазначені докази до уваги не бере, оскільки огляд та дослідження ОСОБА_3 проводились 22 травня 2020 року, тоді як дорожньо-транспортна пригода сталась 10 березня 2020 року, тобто через понад 2 місяці з моменту ДТП, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я ОСОБА_3 та фактом скоєння ДТП. Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо госпіталізації потерпілого ОСОБА_3 після ДТП.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , у зв`язку з чим не підлягають стягненню і понесені останнім судові витрати.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні його позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 , за рахунок держави судовий збір в розмірі 1261,20 грн, сплачений останнім за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.М. Шемета