Провадження № 2/161/190/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що з 14 серпня 1999 року по 27 грудня 2016 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Під час спільного проживання, до розірвання шлюбу, вона, за свої особисті кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2005року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., та зареєстрованого в реєстрі за №611 придбала у ОСОБА_5 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,1 кв. м. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 21 березня 2005року за реєстраційним №7275754, згідно витягу №6789605 від 21 березня 2005року. Згідно пункту 2.1 вищевказаного договору за квартиру нею було сплачено кошти в сумі 11516грн. Ці кошти одержані нею, як співвласником квартири від продажу чотирикімнатної квартири в АДРЕСА_2 , набутої під час шлюбу, але в порядку приватизації. Факт набуття чотирикімнатної квартири в АДРЕСА_2 , в порядку приватизації посвідчувався Свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом по приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Луцької міської ради. Продаж було вчинено 08 лютого 2005року, на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Губик Зореславою Василівною та зареєстровано в реєстрі за №90. Згідно пункту 2.1 договору купівлі-продажу від 08 лютого 2005року продаж було вчинено за 111310,50грн., половина з яких, а саме: 55655,25грн., належала їй, як співвласнику проданої квартири.

Факт набуття нею однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 30,1 кв. м. за власні кошти підтверджується наступними доказами: отриманням коштів в розмірі 55655,25грн. від продажу чотирикімнатної квартири 08 лютого 2005 року; незначним проміжком часу між продажем чотирикімнатної квартири та придбанням однокімнатної квартири - чотирикімнатну квартиру продано 08.02.2005року, а однокімнатну придбано 24.02.2005року; сплатою продавцю квартири ОСОБА_5 коштів в сумі 11516грн. безпосередньо нею.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30, 1 кв.м за реєстраційним № 7275754.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у ньому.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що дійсно позивачем було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і кошти на придбання цієї квартири він не давав.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1999 року, який було розірвано 27 грудня 2016 року рішенням Маневицького районного суду Волинської області.

Як випливає з матеріалів справи, під час спільного проживання, до розірвання шлюбу, позивач, за свої особисті кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2005року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., та зареєстрованого в реєстрі за №611 придбала у ОСОБА_5 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,1 кв. м.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2005р. підтверджується, що вищевказана квартира перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Позивач обгрунтовує вимоги тим, що спірна квартира була придбана нею у шлюбі із відповідачем, однак за кошти, які належали їй особисто, що визнається відповідачем.

Як встановлено судом, кошти на придбання квартири одержані позивачем, як співвласником квартири від продажу чотирикімнатної квартири в АДРЕСА_2 , набутої під час шлюбу, але в порядку приватизації.

Допитані в судовому засіданнні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також підтвердили, що спірна квартира придбана безпосередньо за кошти позивача ОСОБА_1 .

Крім того, обставину придбання позивачем спірного майна у період шлюбу за кошти, які належали позивачу особисто, відповідач визнає, а тому суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін у справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що спірна квартира набута позивачем у власність, в період шлюбу із відповідачем, за кошти, які належали їй особисто, що не заперечується відповідачем, тому, відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України, - це майно є особистою приватною власністю позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

За таких обставин, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а тому позов ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, підлягає до задоволення.

В зв`язку з тим, що спір доведено до суду з вини відповідача, позов задоволено, судовий збір в розмірі 3168,40 грн. (2380+768,40) слід стягнути з відповідача в користь позивача, у відповідності до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2, 5, ч.3 ст.12, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, п.3 ч.1 ст. 57 СК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30, 1 кв.м за реєстраційним № 7275754.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 3168,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта