Ухвала
25 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 127/12891/18
провадження № 61-11452ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду

від 19 грудня 2019 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 65 від 01 квітня 2014 року, він був прийнятий на роботу авіаційним техніком з планера та двигунів групи регламенту та ремонту літаків і вертольотів техніко-експлуатаційної частини авіаційної техніки з 01 квітня 2014 року з терміном стажування 10 календарних днів. Наказом командира військової частини № 25 від 05 лютого 2018 року він був звільнений з роботи з 05 лютого 2018 року за угодою сторін згідно

пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, утримано кошти за 5 календарних днів використаної щорічної відпустки за період з 01 квітня 2017 року до 31 січня 2018 року.
Однак при звільненні, відповідачем у повному обсязі не виплачені належні йому суми, недоплата становить 0,01 грн, допомога при тимчасовій непрацездатності за період 01 червня 2017 року 09 червня 2017 року, що перерахована управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Вінницькій області, взагалі невиплачена, внаслідок чого відповідно до статті 117 КЗпП України підлягають стягненню невиплачені кошти та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
За таких обставин, з урахуванням збільшення позовних вимог,

ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та невиплачену заробітну плату в розмірі 0,01 грн, в цілому 79 429,36 грн, 470,46 грн невиплаченої допомоги при тимчасовій непрацездатності, а також 7 000,00 грн моральної шкоди.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня

2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі

470,46 грн, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 000,00 грн, а також 500,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

28 липня 2020 року військова частина НОМЕР_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня

2019 року, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках

на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).
Предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та невиплаченої заробітної плати в розмірі 0,01 грн, в цілому 79 429,36 грн, 470,46 грн невиплаченої допомоги при тимчасовій непрацездатності, а також

7 000,00 грн моральної шкоди.
Отже, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі або справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун