Справа № 316/2597/19
Провадження № 2/316/362/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Куценко О.М.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення Енергодарського міського суду Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , до міського голови ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар»,треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради, Виконавчий комітет Енергодарської міської ради Запорізької області, про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі свого представника- адвоката Шовкопляс Ю.В. звернулись суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просять: суд визнати недійсним Договір № 08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який підписаний Енергодарським міським головою ОСОБА_4 від 08.06.2018 р.; застосувати наслідки нікчемного правочину- повернути безпідставно сплачені ОСОБА_1 кошти в сумі 1193,51грн., що були переведені на рахунок ТОВ «Місто для людей Енергодар».

В обґрунтування своїх вимог, сторона позивача, крім посилань на те, що відповідно до ст.9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, а співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 не приймали рішень про передачу управителю частини або усіх функцій з управління багатоквартирним будинком, а також на невідповідність умов Договору №08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08.06.2018 р. умовам типового договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №484 від 20.05.2009р., щодо не дотримання істотних умов договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, якими є: перелік послуг, вимоги до якості послуг, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за порушення договору, ціна послуг, порядок оплати послуг, порядок і умови внесення змін до договору, строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору, сторона позивача також відносить до істотними умовдоговору і перелік майна, що передається в управління, розмір і форму плати за управління майном, що передбачено до договору управління майном ст.1035 ЦК України.

Сторона позивача також зазначає, що в преамбулі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08.06.2018р. «Замовником» мав би виступати Енергодарський міський голова ОСОБА_4 , якого уповноважили на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р.

Підписаний Енергодарським міським головою ОСОБА_4 договір, на думку сторони позивача, мав би містити печатку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, про що зазначено в пункті «Реквізити сторін» типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, проте така печатка відсутня.

Сторона позивача зазначає, що згідно п.2 Договору, загальні відомості про об`єкт зазначаються в Додатку №1 до цього договору, який є невід`ємною частиною та фактично додатком №1 є «Акт приймання-передачі об`єкта в управління з управління (з балансу)», проте, на думку сторони позивача, зазначений Актне відповідає вимогам законодавства.

Крім того, на думку сторони позивача Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08.06.2018р. №08/06/2018-217 суперечить положенням ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно відповіді з Енергодарського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 21.11.2018р. №40927/10/08-01-58-08 на адвокатський запит №183/18 від 15.11.2018р. багатоквартирні будинку та внутрішні електромережі, мережі водопостачання, водовідведення, теплопостачання будинків міста Енергодара та будинок за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться на балансі КП «ПКВ» ЕМР та в межах виконавчих проваджень, на все майно яке перебуває на балансі КП «ПКВ» ЕМР», у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , в межах виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з зазначеного комунального підприємства, було накладено арешти відповідно до постанов про арешт майна боржника і заборони його відчуження відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 16.01.2016р. ВП 4966596, від 16.01.2016р. ВП49636596, відділом ДВС Енергодарського МУЮ від 08.04.2016р. ВП50744581, від 23.05.2016р. ВП51204376, від 19.09.2014р. ВП44491624, відділом примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Запорізькій області від 02.08.2017р. ВП50779867, від 23.08.2017р. ВП36769710.

Таким чином, сторона позивача вважає Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08.06.2018р. №08/06/2018-217 таким, що не відповідає актам цивільного законодавства, в даному випадку ч.1 та ч.4 ст.203 ЦК України та положенням ст.1031 ЦК України, яка передбачає нотаріальне посвідчення договору з управління майном, а отже він є нікчемним.

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 35).

Ухвалою суду від 24.06.2020р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 59).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивачів- адвокат Шовкопляс Ю.В. через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 66).

Відповідач ОСОБА_4 , представник відповідача- ТОВ «Місто для людей Енергодар», представники третіх осіб: УПСЗН Енергодарської міської ради, Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області про час та дату слухання справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту поданих до суду позовів вбачається, що сторона позивача пред`являє позов до відповідача ОСОБА_4 як до міського голови Енергодарської міської ради, обґрунтовуючи це тим, що в преамбулі спірного Договору зазначено: «Співвласники багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від імені яких діє Енергодарський міський голова ОСОБА_4 , який уповноважений на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018р. №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані- «Замовник», а в розділі «Реквізити сторін» в графі «Замовник» зазначено: співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та посвідчено підписом ОСОБА_4 (а.с. 21-22). При цьому, заявляючи не лише про те, що ОСОБА_4 не мав права діяти в інтересах співвласників багатоквартирного будинку, до яких також відносяться і позивачі, які мають у спільній частковій власності квартиру АДРЕСА_3 , вважають, що спірний Договір є недійсним і з підстав того, що між ОСОБА_1 та КП «ПКВ» ЕМР 22.10.2013 р. було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) та саме цей договір, а не спірний, є дійсним, оскільки він не припинив своєї дії у зв`язку з тим, що його не було розірвано в порядку визначеному положеннями цього договору. Крім того, сторона позивача вважає спірний Договір - договором про управління майном відповідно до статей 1029, 1030, 1031 ЦК України .

Статтею 5 Конституції України визначено, що носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами є сільські, селищні, міські ради.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно частин 1, 3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, яке виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно п.14 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Згідно п.16 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015р. передбачено, що уразі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом.

Згідно абзацу 3 частини 5 статті 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», у період від оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали відповідні послуги до початку проведення конкурсу.

Зі змісту рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», доказів скасування якого суду надано не було, а отже, воно є чинним і на час розгляду справи судом, виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2і уповноважено міського голову ОСОБА_4 , від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік.

На виконання п.5 ст.13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №150 від 13.06.2016р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2016р. за №893/29023, було затверджено «Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» (далі- Порядок №150), приписами пункту 6 розділу V якого було визначено, що протягом п`яти календарних днів з дня прийняття виконавчим органом місцевої ради рішення про призначення управителя з переможцем конкурсу укладається договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік, який, від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує уповноважена особа виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель. Даний п.6 розділу V у вказаній редакції не зазнав змін, які були внесені у Порядок №150 наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства№211 від 13.08.2018 р., тобто і на час укладання спірного Договору.

Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV в редакції від 26.11.2016 р., яка була чинна як на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018р. та укладання спірного Договору (далі- Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV), управління будинком відносилось до житлово-комунальної послуги за функціональним призначенням.

Житлово-комунальною послугою абз. 1 ч. 1 зазначеного Закону в редакції від 26.11.2016 р., визначав результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Положення ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, визначали управителя та балансоутримувача, особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є: власник, споживач, виконавець, виробник, здійснюються виключно на договірних засадах, при цьому, виробник послуг, може бути їх виконавцем.

Пунктом 21 спірного Договору, визначено, щоТОВ «Місто для людей Енергодар» розпочинає надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за цим Договором, з 01.08.2018р.

На вказану дату надання послуг з управління багатоквартирним будинком за спірним Договором, тобто станом на 01.08.2018р., був введений в дію з 10.06.2018р.Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017р. №2189-VІІІ, крім певних положень визначених розділом VІ «Прикінцеві та перехідні положення», які введені в дію з 01.01.2019р., частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги.

Абзацом 4 ч. 5 ст. 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», визначено, що якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.

Згідност.385 ЦК України,власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначеноЗаконом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-III, статтею 1, якого, встановлено, що ОСББ- це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

При цьому, згідно з положеннями «Порядку зберігання протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та розміщення інформації про рішення, прийняті такими зборами» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №109 від 24.02.2016 р., протоколи зборів співвласників з питань визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміни умов договору з управителем, обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням підлягають подачі до виконавчого комітету.

Проте, матеріали справи не містять доказів існування документів підтверджуючих наявність рішення співвласників квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 якими було змінено форму управління багатоквартирним будинком або обрано іншого управителя, які при цьому подавалися до виконавчого комітету.

Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, як в редакції від 26.11.2016р. так і в редакції від 11.06.2017р., який введений в дію 10.06.2018р., договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладання, а отже, враховуючи зазначене, спірний Договір набрав чинності на дату його укладання, тобто 08.06.2018р., оскільки, як зазначалось, послуга з управління багатоквартирним будинком відноситься до житлово-комунальної послуги.

З зазначеного вище вбачається, що спірний Договір було укладено як уповноваженою на це особою- міським головою ОСОБА_4, який на законних підставах діяв від імені співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , враховуючи відсутність будь-яких рішень власників, співвласників квартир у зазначеному багатоквартирному будинку про обрання своєї форми управління або іншого управителя, а договір між КП «ПКВ» ЕМР та ОСОБА_1 втратив свою силу, враховуючи також і те, що відповідно до приписів розділу 1 «Предмет договору» Договору про надання житлово-комунальних послуг від 23.10.2013р. укладеного між ОСОБА_1 та КП «ПКВ» ЕМР (а.с. 18-19), виконавець, яким зазначений договір визначав КП «ПКВ» ЕМР, надає послуги відповідно до встановленого рішення органу місцевого самоврядування або іншого уповноваженого відповідно до чинного законодавства органу, а як встановлено, про що зазначено вище, за результатами конкурсу управителем багатоквартирного будинкурішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018р. призначено ТОВ «МДЛ Енергодар», а не КП «ПКВ» ЕМР.

Також, слід зазначити, що безпідставними є посилання сторони позивача на положення ст.ст.1029, 1030, 1031 ЦК України, оскільки зазначені норми є складовою глави 70 ЦК України, яка визначає правові засади та загальні принципи цивільно-правових відносин пов`язаних з управлінням майном, при цьому, договір з управління майном є самостійним договірним способом (типом) цільового здійснення змісту права власності в чужому інтересі та не відноситься до житлово-комунальної послуги, а отже не підлягають до застосуванню у спірних правовідносинах.

Що ж стосується відповідності спірного Договору вимогам законодавства, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України,цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 11 передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України), так і інші юридичні факти (п.4 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові від 16.11.2018р. у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У пунктах 4 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини- якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК Українитощо), та оспорювані- якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 223, ч.1 ст. 225 ЦК Українитощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2019р. у справі №759/2328/16-ц зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсності не вимагається рішення суду (ч.2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позиції юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (ст.ст. 215,216 ЦК України).

При цьому, в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 16,203,215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав дляоспорюванняправочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі № 6-78цс13, постанова Верховного Суду України від 11.05.2016 р. у справі № 6-806цс16).

За положеннями ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до змісту положень ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, розділу V Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV в редакції від 26.11.2016р., чинній на час укладання спірного Договору,постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №484, вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Аналізуючи умови спірного Договору та їх відповідність положенням Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в редакції від 23.07.2017р., чинній на час укладання спірного Договору та Типовому договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №484, враховуючи також і приписи ст.ст.626-632, 638 ЦК України, судом не встановлено наявності невідповідності умов спірного Договору, умовам визначеного в редакції чинній на час його підписання, враховуючи також і відсутність підстав для застосування положень ст.1031 ЦК України, щодо нотаріального посвідчення договору, про що судом аналізувалось вище.

Щодо посвідчення спірного Договору печаткою, посилання на яке міститься в розділі «Реквізити сторін» Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №484, враховуючи положення ч.1 ст.26, ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», які визначають, що міський голова подає на затвердження відповідної ради, укладені ним договори від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету, лише з питань віднесених до виключної компетенції ради, проте судом не встановлено, а стороною позивача не доведено, що спірний Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком містить питання віднесені до виключної компетенції міської ради, або сам є таким, що відноситься до виключної компетенції, а отже є необхідним його затвердження міською радою, при цьому посвідчення печаткою не є істотною умовою договору.

Крім того, враховуючи приписи ст.ст.215, 638 ЦК України, відсутність у договорі всіх істотних умов, є підставою для визнання такого правочину недійсним лише в разі доведення особою, яка не є стороною спірного Договору, наявності порушень (не визнання або оспорювання) її прав або інтересу, у протилежному випадку, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову без надання оцінки дійсності умов спірного Договору.

Проте, стороною позивача не доведено які саме цивільні права або інтереси позивачів порушує спірний Договір, а всі посилання сторони позивача стосуються безпосередньо самих сторін спірного Договору, до яких позивачі не мають ніякого відношення, наявності підстав для оспорювання спірного Договору позивачами, судом також не встановлено.

Згідно приписів ч.1, 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні у зв`язку з чим, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10,12, 13, 18, 43, 76-83, 89, 95, 247, 259,263, 264, 265,273,352,354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , міського голови ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради, Виконавчий комітет Енергодарської міської ради Запорізької області, про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. О. Куценко