Ухвала

07 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 414/518/19

провадження № 61-2089ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

про стягнення пені та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом

до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), в якому просила стягнути з банку

100 000 грн пені за несвоєчасне повернення депозитного вкладу, виходячи із 3% від суми заборгованості за кожен день прострочення за період

з 22 лютого 2018 року по 24 квітня 2018 року, та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області

від 16 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 89 86, грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кремінського районного Луганської області від 16 вересня

2019 року у частині позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання скасовано.

Позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені

та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 100 000 грн пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 22 лютого 2018 року

по 24 квітня 2018 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшлакасаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк»,в якій заявник просить скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Луганського апеляційного суду від 17 грудня

2019 року, зазначаючи, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано 24 грудня 2019 року, що підтверджується копією конверта Луганського апеляційного суду.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі,

що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 110 000 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Заявник оспорює постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позовних вимог на суму 100 000 грн.

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Суд апеляційної інстанції, вказавши, що справа відноситься до категорії малозначних, помилково зазначив про наявність права на оскарження постанови у касаційному порядку.

Заявник вказав, що у касаційній скарзі ним порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа для банку має виняткове значення, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження.

Суд не може погодитись із тим, що ця справа, в якій постановою суду апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення пені за прострочення банком виконання зобов`язання,

з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року (справа № 761/26293/16-ц), має виняткове значення для АТ КБ «ПриватБанк», що є одним із найбільших банків України, а також має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року задовольнити.

Поновити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»

строк на касаційне оскарження постанови Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Луганського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені та моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников