У Х В А Л А

Справа № 428/4211/12

Номер провадження 6/184/32/20

20 жовтня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

розглянувши у м. Покров заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», стягувач ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником,-

ВСТАНОВИВ:

03.09.2020 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником, відповідно до якої останній просить замінити стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.

03.12.2012 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення по справі №428/4211/12 про стягнення з боржників (відповідачів), яким є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №0 1).

10.08.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №2301/К, відповідно до якого ТОВ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №0 1).

Повноважний представник ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, в заяві просить розглянути справу за відсутності їх представника. Надав відповідь на відзив, в якому просить наданий боржником відзив на заяву про заміну сторони виконавчого провадження відхилити за необґрунтованістю, їх вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що в Постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. при розгляді справи: №6-1355/10 (за заявою про заміну сторони виконавчого провадження), касаційний суд зазначив про те, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу, при цьому, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора, при цьому, заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги, водночас, у зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 Цивільного процесуального кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження (аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року №6-122цс13). Підсумовуючи вищевикладене, Верховний Суд зазначив про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання, при цьому, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду (п. 9 ст. 129 Конституції України). Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, Верховний Суд при розгляді справи: №6-1355/10 (за заявою про заміну сторони виконавчого провадження) здійснив висновок про те, що задовольняючи заяву ТОВ "Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, при цьому, заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження. Крім того, норма статті 442 Цивільного процесуального кодексу України - має імперативний характер (звертаючись до Академічного тлумачного словника 1970 - 1980р., термін «імперативний» - пояснюється, як такий, який вимагає беззастережного підпорядкування, реагування, виконання, наказовий), оскільки, її нормами прямо визначено правило поведінки, а саме, право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінити сторону виконавчого провадження лише у відкритих виконавчих провадженнях чи за інших обставин. За таких обставин, звертаючись до норм ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України, законодавець чітко зазначив про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах, а тому, при наявності доказів (належних та допустимих) правонаступництва, право заміни сторони виконавчого провадження (стягувана) - є беззаперечним. Підсумовуючи вищевикладене, процесуальне правонаступництво це наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах, а тому, при наявності доказів (належних та допустимих) правонаступництва, право заміни сторони виконавчого провадження стягувача) - є беззаперечним. Окрім наведеного, в Постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018р. (справа: №643/4902/14 ц) наведена аналогічна позиція, з правовим висновком, зокрема, тлумачення ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: - купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); - дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); - факторингу (гл.73 ЦК України). Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 т.15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). /Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 у справі №б-122цс13/. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувана у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40). Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на порушення вищевказаних положень закону, не звернув уваги на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням суду лише з тих підстав, що виконавче провадження щодо його виконання не відкрито та не перебуває на виконанні. Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом /рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року Ліпісвіцька проти України, заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року). Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40). Правовою позицією, висловленою Верховним судом України в Постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Отже, складовою справедливого судового розгляду, згідно практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін, водночас, Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків, а тому, наведена стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду, однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). За таких обставин, ТОВ «Вердикт Капітал» були надані до суду першої інстанції всі необхідні докази, які підтверджують правонаступництво та які ні в якій мірі Боржниками (заінтересованими особами) не спростовані, а доводи викладені в Відзиві на Заяву про заміну стягувана не впливають на заміну стягувана та виступають безпідставними.

Повноважний представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надавала відзив на заяву, в якій просить відмовити ТОВ «Вердикт Капітал» у заміні сторони виконавчого провадження. Посилається на те, що ТОВ «Глобал Спліт» звертається 15.04.2019р. до Орджонікідзевського міського суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження при цьому у заяві жодного посилання на відкрите виконавче провадження, яке на той час могло бути відкритим лише державним виконавцем Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби. Також ТОВ «Глобал Спліт» не додає копію заяви АТ «Дельта Банк» про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Тобто, з моменту ухвалення заочного рішення, а не 03.12.2012 року виконавчий лист повинен бути пред`явлений до виконання на пізніше 03.12.2015 року. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»). За поновленням строку згідно даних Єдиного реєстру судових рішень до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області стягувач АТ «Дельта Банк» не звертався, тобто ними свідомо був пропущений строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. Заміна сторони виконавчого провадження у відповідності до діючого законодавства України можливо лише по відкритому виконавчому провадженні - ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» - У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.. Не з`ясувавши дані обставини, 30.05.2019 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області помилково виносить ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець або приватний виконавець (з 2017 року) відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документу відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» заявою стягувача. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020р., де позивачем зазначено ТОВ «Глобал Спліт», оскільки між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №997/К від 16.11.2018 року, з неї та ОСОБА_2 стягнуто солідарно вже на користь ТОВ «Глобал Спліт» 169 271,92 грн. Позивач ТОВ «Глобал спліт» отримав виконавчий лист №428/4211/12 від 27.04.2020р. і пред`явив його до виконання приватному виконавцеві Дніпропетровського округу Ванжі О.В. Згідно заяви від 28 серпня 2020 року ТОВ «Глобал спліт» відкликав вищезазначений виконавчий лист з виконання і приватний виконавець Ванжа О.В. завершив виконавче провадження і скасував всі арешти через відсутність майнових претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . По даному кредитному договору існує ще одне рішення Орджонікідзевського міського суду №184/2819/13-ц від 24.09.2013 року, яким з неї та ОСОБА_2 стягнуто 180568,34 грн. причому 28.07.2014 року ТОВ «Вердикт капітал» за дорученням від ПАТ «Дельта банк» відкривав виконавче провадження за виконавчим листом №184/2819/13-ц від 09 липня 2014 року у в Орджонікідзевському відділу ДВС. Подальша доля виконавчого листа невідома, більше того за ним пропущений термін пред`явлення виконавчого документа до стягнення, який на той момент становив 1 рік. Відповідно до ст. 267 ЦКУ сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для того, щоб обґрунтувати позицію відносно того, що позов був поданий після спливу строку позовної давності спочатку потрібно встановити момент, в який розпочався перебіг позовної давності відносно позовних вимог про виконання спірного кредитного зобов`язання. Виходячи з того, що спірне кредитне зобов`язання має строк його виконання, законодавство України по відношенню до такого виду зобов`язання момент, в який розпочинається перебіг позовної давності, визначає в ст. 261 ЦКУ відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із заявою про поновлення строків звернення до суду також Заявник не звертався. На підставі виконавчого листа №428/4211/12 від 27.04.2020 року про стягнення з неї та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь АТ «Дельта-Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 26 травня 2008 року у розмірі 169271,92 грн. та судовий збір у сумі 1692,71 грн. Приватним виконавцем Ванжа О.В. було відкрито виконавче провадження (постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2020 року), заарештовано всі рахунки в банківських установах та заарештовано автомобіль, який зараз підлягає вилученню, всі ці дії скасовано. Більше того, ТОВ «Вердикт Капітал» не є правонаступником ТОВ «Глобал Спліт», оскільки не надано доказів на відступлення право вимоги за вищевказаним кредитним договором між ТОВ «Глобал Спліт» та ТОВ «Вердикт капітал».

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просять розглянути заяву ТОВ «Вердикт Капітал» без їх участі, в задоволенні заяви відмовити.

Згідно ч.3 ст.442 Цивільного процесуального кодексу України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подану заяву, суд вважає, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення по справі №428/4211/12 про стягнення з боржників (відповідачів), яким є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №0 1).

10.08.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №2301/К, відповідно до якого ТОВ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №0 1).

набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 0 1).

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення брава вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. |

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором провадиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі Права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувана або боржника) з переходом прав та обов`язків від право попередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Станом на теперішній час сума заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погашена.

Частиною 1 статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

З наведених положень ст.442 ЦПК України вбачається, що нею регламентовано порядок заміни сторони правонаступником на стадії виконання судового рішення.

Норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінили сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження дише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

У відповідності до правової позиції, яка сформульована у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №10/56-08, якщо заявник звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - стягувана поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, то це не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви, у разі якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконанням судового рішення. У протилежному ж випадку правонаступник стягувана - сторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги в порядку статті 512 ПК України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21 березня 2018 року по справі №6- 1355/10, провадження №61-12076св18 (ЄДРСРУ № 73001190).

Враховуючи вищезазначене та позицію Верховного Суду, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії пронесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо дише шляхом заміни сторони стягувана у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Заявник просить замінити сторону у виконавчому провадженні, обґрунтовуючи заяву тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Дельта Банк».

Згідно до вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Суд дає критичну оцінку доводам боржника ОСОБА_1 , викладеними нею у відзиві на заяву та невизнання заяви ОСОБА_2 і його представником ОСОБА_3 , оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника заявника ТОВ «Вердикт Капітал», висловлених в заяві, наданими ним належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до боржника та інші права нового кредитора, та звернутись до приватного виконавця без заміни сторони у виконавчому провадженні, суд вважає за необхідне замінити сторону з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 55, 258, 260, 261, 353, 354, 442 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», стягувач ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником - задовольнити.

Замінити стягувача Публічне Акціонерне товариство «Дельта Банк» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Коновальця (Щорса), буд.36-Б) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд.5-Б, 04053) щодо виконання рішення у справі №428/4211/12 за позовом Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 1) від 26.05.2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш