печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Бусик О.Л.

при секретарі: Диба І.Б.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розгляднувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення боргу за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про стягнення боргу з ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_3 посилається на те, що 31 жовтня 2014 року між нею та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 3.1. Договору встановлена орендна плата за використання приміщення складала 5 700 грн. за один місяць оренди. З 24 вересня 2017 року Договір було достроково розірвано. Як стверджує позивач, загальна сума орендної плати за Договором, що діяв з 31.10.2014 року до 24.09.2017 року має становити 205 200 грн., а нею фактично сплачено відповідачу 229 610 грн. Таким чином, беручи до уваги наявність договірних правовідносин між сторонами та факту надмірно перерахованих коштів відповідачу у сумі 24 410 грн., позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

13 вересня 2019 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно з яким ОСОБА_4 проти вимог позивача заперечував, просив в позові відмовити. Вказав, що дійсно між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 31.10.2014 року, який було достроково розірвано на вимогу орендаря 24.09.2017 року. Зазначив, що за умовами договору, орендна плата становила 5700 грн. і мала сплачуватися в безготівковому порядку до 23 числа кожного місяця. Відповідач не заперечує строку дії договору, який склав 36 місяців. Проте, ОСОБА_4 вказує, що позивач повинна була сплатити (36 міс. х 5 700 грн.) 205 200 грн., а сплатила лише 175 810 грн. Відтак за розрахунками відповідача наявний факт недоплати коштів, а не надмірної сплати у розмірі вказаного позивачем (24 410 грн.). У зв`язку з викладеним, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими.

13 вересня 2019 року ОСОБА_4 (відповідач за первісним позовом) звернувся до суду із зустрічними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення з неї заборгованості за договором оренди у сумі 29 390 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначає, що між ним та ОСОБА_3 31 жовтня 2014 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який достроково розірвано 24 вересня 2017 року. Отже, між сторонами було укладено договір, який діяв з 31 жовтня 2014 року до 24 вересня 2017 року, тобто 36 місяців. За умовами п. 3.1. Договору оренди, плата за використання приміщення складала 5 700 грн. за один місяць оренди. Відповідно до п. 3.3. Договору оренди плата за кожний наступний місяць мала б сплачуватися в безготівковому порядку до 23 числа кожного поточного місяця. Сукупність викладеного, як стверджує позивач за зустрічним позовом, свідчить про те, що орендар мав би сплатити орендодавцю 205 200 грн. (36 міс. х 5700), проте сплачено за користування приміщенням лише 175 810 грн., а відтак позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення недоплачених коштів за Договором оренди в розмірі 29 390 грн.

Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до провадження із основним позовом.

Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року позовні ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу об`єднані з первісними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених коштів та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

07 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно з яким відповідач за зустрічними вимогами проти позову заперечує з огляду на його безпідставність та незаконність. Вказує на те, що заборгованість спростовується виписками з картки позивача за зустрічним позовом. Крім того, просить застосувати до зустрічних вимог позовну давність, оскільки вважає, що позивачем за зустрічним позовом порушено строк позовної давності, з огляду на те, що Договір оренди припинив свою дію шляхом його розірвання 24 вересня 2017 року. Жодних вимог, як стверджує відповідач за зустрічними вимогами позивачем не було пред`явлено, а тому строк звернення до суду про стягнення платежів за Договором з січня 2015 до липня 2015 року та червень 2016 року є пропущеним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 просив позовні вимоги задовольнити, у задоволення зустрічних вимог ОСОБА_4 відмовити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 проти вимог ОСОБА_3 заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, зустрічну позовну заяву просив задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що 31 жовтня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір оренди нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 9.1. Договору оренди, договір діє з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі і до 23 листопада 2015 року.

За умовами п. 3.1. Договору оренди, плата за використання приміщення складала 5 700 грн. за один місяць оренди.

Відповідно до п. 3.3. Договору оренди плата за кожний наступний місяць мала б сплачуватися в безготівковому порядку до 23 числа кожного поточного місяця.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, укладений Договір оренди було достроково розірвано 24 вересня 2017 року на вимогу орендаря.

Таким чином, Договір оренди нежилого приміщення від 31 жовтня 2014 року діяв до 24 вересня 2017 року, тобто 36 місяців.

Дана обставина не спростовується сторонами справи та визнається обома сторонами.

Звертаючись до суду із позов про стягнення надмірно сплачених коштів ОСОБА_5 (позивач за первісним і відповідач за зустрічним позовом) вказувала на те, що вона надмірно сплатила ОСОБА_4 (відповідачу за первісним і позивачу за зустрічним позовом) 24 410 грн., надаючи суду розрахунки сплати орендної плати, згідно з якими позивач за 2016 - 2017 рік сплачувала по 8 500 - 9000 грн., чим переплатила за Договором оренди та обґрунтовуючи вимоги ст.ст. 525, 526, 610, 611 ЦК України просила їх стягнути.

Разом з цим, ОСОБА_4 (відповідачем за первісним та позивачем за зустрічним позовом) надано суду історію по картковому рахунку від 16 липня 2019 року ФОП ОСОБА_4 за період з 31 жовтня 2014 року по 31 грудня 2017 року в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно з історії по картковому рахунку № НОМЕР_1 від 16 липня 2019 року на картку відбувалися зарахування від ОСОБА_3 протягом дії Договору оренди, проте у сукупному розмірі сплачено 175 810 грн.

Твердження ОСОБА_5 (позивач за первісним і відповідач за зустрічним позовом) про те, що нею сплачувались кошти за оренду приміщення у готівковій формі суд не приймає та розцінює як неналежний доказ.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_3 не підлягаються задоволенню, оскільки є не доведеними та спростованими доказами відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4 .

Щодо вимог ОСОБА_4 (відповідачу за первісним і позивачу за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості суд приходить до наступних висновків.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями договорів оренди, а також Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вбачається з розрахунку боргу наданого ОСОБА_4 (відповідач за первісним і позивач за зустрічним позовом), він визнає той факт, що ОСОБА_3 за час користування нежитловим приміщенням сплачувала частково орендні платежі на загальну суму 175 810 грн. та мала заборгованість, яку поступово погашала.

Однак, сукупність сплачених котів за Договором оренди мала б складати 205 200 грн. (36 міс. х 5700 грн.), а склала лише 175 810 грн., що свідчить про те, що ОСОБА_3 заборгувала за Договором оренди 29 390 грн.

Щодо заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки ОСОБА_3 з 2016 року сплачувались кошти у розмірі більшому ніж встановлено у Договорі оренди, строк позовної давності переривався, а відтак не підлягає застосуванню.

Таким чином, суд вважає доведеним зустрічний позов ОСОБА_4 в частині стягнення з позивача суми боргу за договорами оренди у розмірі 29 390 грн.

Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню понесенні судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 529, 610, 615, 625, 626 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81,141, 263-265, 280, 281, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Зустрічний позов ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 29 390 (двадцять дев`ять тисяч триста дев`яносто) грн. 00 коп., а також 768 грн. 40 коп. судового збору.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідач: ФОП ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31 січня 2020 року.

Суддя О.Л. Бусик