Справа № 204/2169/20
Провадження № 2/204/1014/20 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та виселення,-
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, у подальшому уточнивши позовні вимоги, в якій просила усунути їй перешкоди у користуванні житлом шляхом її вселення у квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , та виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що квартира АДРЕСА_1 належить її дочці ОСОБА_2 . В даній квартирі зареєстровані 4 особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 23 лютого 2020 року ОСОБА_2 уклала договір оренди даної квартири з ОСОБА_3 . Відповідно до п.3.1. договору оренди термін договору оренди складає 1 (один) місяць та діє до 23 березня 2020 року. По закінченню терміну дії договору ОСОБА_3 обіцяла виселитись із займаної квартири, пролонгація дії договору умовами договору оренди не передбачена. Однак, не дивлячись на закінчення строку дії договору оренди від 23.02.2020 року, ОСОБА_3 не бажає добровільно виселитися з даної квартири, власник квартири ОСОБА_2 не вчиняє ніяких дій для її виселення та забезпечення можливості проживати у даній квартирі позивачу, а тому дії відповідача, які порушують її права, є незаконними. У зв`язку з вищевказаним, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше представник позивачки ОСОБА_6 надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (з урахуванням уточненої позовної заяви). Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення позову заперечує.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.
У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 4359 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 березня 2020 року. (а.с. 14).
Відповідно до свідоцтва від 22 лютого 2020 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с. 12).
23 лютого 2020 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , уклала договір оренди квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 (а.с. 15).
Згідно п. 3.1. зазначеного договору оренди на житлове приміщення даний договір укладено на період з 23 лютого 2020 року по 23 березня 2020 року.
Після закінчення строку дії договору оренди від 23.02.2020 року, ОСОБА_3 , добровільно із квартири не виселилася, власник квартири ОСОБА_2 не вчиняє ніяких дій для її виселення, що позбавляє позивача можливості проживання у квартирі.
З метою захисту своїх прав позивач, ОСОБА_1 , звернулася із вимогою до ОСОБА_2 з проханням виселити квартиранта із квартири АДРЕСА_1 та надати їй доступ до проживання в даній квартирі, та також звернулася із вимогою до ОСОБА_3 із проханням звільнити квартиру у зв`язку із закінченням строку дії Договору, які вручено особисто відповідачам. (а.с. 16-17). Направлені позивачем відповідачам вимоги залишені без відповіді.
Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.
Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно з законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування
Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Частиною третьою ст. 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Згідно ст. 169 ЖК Української РСР, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
З огляду на вищевказані положення чинного законодавства, позивач, яка зареєстрована у квартирі у законному порядку особа, яка не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, має право вимагати усунення перешкод у користуванні та проживанні у зазначеній квартирі.
За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 та вселити у зазначену квартиру ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 109, 116 150, 156, 169 ЖК УРСР, ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та виселення - задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом шляхом її вселення у квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , на праві приватної власності.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Самсонова