Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1755/20
Провадження № 2/273/320/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з відповідача на її користь заборгованість за зобов`язанням на підставі письмової розписки від 05 серпня 2020 року в сумі 22000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що на виконання усного договору найму житлового будинку, відповідачка ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити борг за комунальні платежі , а саме за газопостачання на загальну суму 22000,00 грн. за період з вересня 2018 року по липень 2020 року , про що 05.08.2020 року надала для позивача письмову розписку. У встановлені розпискою строки відповідач борг позивачу не повернула. В наслідок допущеної відповідачем заборгованості по газопостачанню, житловий будинок позивача взагалі було від`єднано газовою службою від мережі газопостачання. Крім того, висиляючись з будинку, відповідач ОСОБА_2 самовільно зняла та забрала газовий лічильник, пошкодивши місце приєднання, забрала речі позивача - килими, столові сервізи, ложки, виделки, пошкодила інші її речі, про що позивачем було заявлено до поліції. Своїми діями відповідач також завдала їй моральну шкоду, яка полягає у її приниженні як господарки будинку, через тривогу та переживання викликані інформацією про величезний борг за газопостачання, позивач постійно на собі відчуває наслідки неправомірних дій відповідачки. Оскільки, відповідачка не бажає добровільно вирішити спір, тому вона звернулася до суду за захистом свого цивільного права. Простить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за зобов`язанням на підставі письмової розписки від 05 серпня 2020 року в сумі 22000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Сторони про день час і місце розгляду справи повідомлені за місцем їх реєстрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, але без їх виклику, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від учасників справи не надходили.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило.

Відповідач відзиву на позов не подала.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. (а.с.6-7)

Згідно з даними копії письмової розписки від 05.08.2020 року відповідачка ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити до 15.08.2020 року борг за комунальні платежі для позивача ОСОБА_1 , а саме за газопостачання до вищевказаного житлового будинку, який відповідач винаймала з вересня 2018 року по липень 2020 року на загальну суму 22000,00 грн. (а.с.8)

Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат позивач ОСОБА_1 очікує понести судові витрати по сплаті судового збору на суму 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. (а.с.9)

Інші докази по справі відсутні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Із змісту ст.ст. 317, 321 ЦК України, слідує, що власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном.

За системним аналізом статей 1046-1052 ЦК України, які регулюють відносини, що випливають із договору позики вбачається, що договір позики не характеризується такою понятійною ознакою як борг. Оскільки, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням (новація боргу).

Виходячи з наведеного, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу) (ч.2 ст. 1053 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1046, ст.1047 ЦК України за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положення ч. 1ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання.

У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором.

Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов`язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов`язання настає за наявності вини порушника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надана позивачем розписка констатує факт наявності боргового грошового зобов`язання відповідача перед позивачем та містить у собі новацію у позикове зобов`язання, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла за первинним договором, як суму позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань.

Отже, враховуючи надані сторонами докази, вищевикладені правові положення, а також фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 22000,00 гривень.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відовідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні питання про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, глибину її душевних страждань, що призвели до зміни звичного для неї способу життя та необхідність вжиття позивачем додаткових зусиль для його організації.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи обґрунтованість доводів позивача, зазначених у позові щодо спричинення їй моральної шкоди як такої, ступінь моральних страждань, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 604,33 грн., оскільки вони документально підтверджені.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року №4, ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), ст.ст. 4, 12, 13, 141, 223, 247, п. 3 ч. 1 ст. 270, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 13,15, 16, 23, 526, 610, 614, 1046, 1047, 1049, 1050, 1052, 1053, 1167 ЦК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) борг на підставі розписки від 05 серпня 2020 року в сумі 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі гривень 00 копійок) та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок), а всього 23000,00 грн. (двадцять три тисячі гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 604,33 грн. (шістсот чотири гривні 33 копійки).

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.С. Бєлкіна