Провадження № 6/752/171/20
У Х В А Л А

іменем України

11 березня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про виплату заробітної плати за час затримки виконання рішення та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2019 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Густіліну О.С. звернулась до суду з заявою в порядку ст. 236 КЗпП України про стягнення з Національного інституту раку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заяву обґрунтувала тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.12.2018 року, її поновлено на посаді начальника господарського відділу Національного інституту раку та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59 425,20 грн. за період з вересня 2017 року по травень 2018 року.

22.05.2019 року Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року.

Однак, зазначене рішення виконано не було, в зв`язку з чим після неодноразових застосувань заходів до відповідача державним виконавцем винесено подання щодо притягнення керівника Національного інституту раку до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, а виконавче провадження - закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки відповідачем у встановлений законом спосіб не було виконано рішення суду про поновлення на роботі, просила стягнути середній заробіток за період з 18.05.2018 року час винесення ухвали суду по цій заяві.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд заяви за їх відсутності, в якій просила її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час, місце та дату судового розгляду, явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення, відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника господарського відділу Національного інституту раку та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59 425,20 грн. за період з вересня 2017 року по травень 2018 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць допущено судом до негайного виконання.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 26.12.2018 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року залишено без змін.

На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення.

25.06.2018 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 752/23096/17-ц, виданим 17.05.2018 рок начальника господарського відділу Національного інституту раку, в зв`язку з невиконанням рішення суду та направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Згідно ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Виходячи зі змісту ст. ст. 24, 235 КЗпП України, ст. 65 Закону «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду визначає як обов`язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі та фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.

Виконання рішення є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до ст. 65 Закону «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання посадовими особами підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф, що передбачено ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 232 КЗпП України трудові спори, що підлягають безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, положення ст. 236 КЗпП України є спеціальною нормою та регламентує порядок додаткового нарахування судом, який ухвалив рішення про поновлення працівника на роботі, середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення, при цьому стягнення судом на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що Національним інститутом раку порушено норми законодавства у галузі трудового права в частині негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, поновлення останньої на роботі на виконання рішення суду до цього часу фактично не відбулось.

Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу суду не надані, в матеріалах справи останні також відсутні.

Однак, суд не може прийняти до уваги наведений позивачем розрахунок середнього заробітку з огляду на наступне.

Як роз`яснено у п. 32 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Разом з тим, розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на час робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

В той же час, при зверненні до суду позивач при проведенні розрахунку посилається на положення п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року з наступними змінами та доповненнями.

Так, згідно п. 10 Порядку у випадку підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок, посадових окладів.

У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Тобто основними умовами для проведення коригування є підвищення окладів, яке відбулося у розрахунковому періоді або в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток.

При цьому середня заробітна плата зберігається у випадках, передбачених законодавством: відпустка, відрядження, підвищення кваліфікації тощо.

Коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховуються

Разом з тим, на думку суду, вказані положення не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між сторонами, і позивачем не доведено а ні факту підвищення окладу, а ні факту наявності випадку збереження середньої заробітної плати, тим паче, що в даному випадку мова йде про плата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, а не про збереження середнього заробітку у випадках, визначених КЗпП України.

Тому, на думку суду, в даному випадку середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року по вказаній справі встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 349,56 грн.

В період з 18.05.2018 року по 10.03.2020 року було 453 робочих днів.

За таких обставин середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішення суду складає 158 350,68 грн. з розрахунку 349,56 грн. * на 453 робочих дні.

За таких обставин, вказана заява в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист видано Голосіївським районним судом м. Києва 17.05.2018 року.

25.06.2018 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 752/23096/17-ц.

Разом з тим, судом не встановлено пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку із пропуском строку пред`явлення.

Тому, в цій частині вимоги заявника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 236 КЗпП України, ст. ст. ст. ст. 12-13, 77-81, 259, 263-264, 433 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 про виплату заробітної плати за час затримки виконання рішення та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, - задовольнити частково.

Стягнути з Національного інституту раку (місцезнаходження 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 33/43, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 158 350,68 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч триста п`ятдесят гривень 68 копійок).

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя В.С. Хоменко