ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/2906/18

Провадження № 22-ц/818/66/20

04 лютого 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна Олена Сергіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгеніївна, ОСОБА_3 , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна, ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2019 року (суддя Колодяжна І. М.) по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Юдіна Олена Сергіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгеніївна, ОСОБА_3 , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна, ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору купівлі - продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

встановив:

У травні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила :

- визнати відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності померлим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та передати її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С. (реєстровий № 1893) за змістом якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 ум. Харкові;

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 року задоволено заяву ОСОБА_8 , заінтересована особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є. про встановлення факту її спільного проживання однією родиною з ОСОБА_7 , з червня 2009 року по 31.12.2014 року, тобто по час відкриття спадщини, після смерті останнього. Однак, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.09.2016 року за апеляційною скаргою Харківської міської ради рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 року по вказаній справі скасовано, заяву ОСОБА_9 - залишено без розгляду. У липні ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 ум. Харкові. Оскільки ОСОБА_7 на час смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мешкав разом з ними однією сім`єю більше 5 років, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку КП «Жилкомсервіс» від 02.12.2016 року, тому він є таким, що прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до інформації КП «Харківське міськБТІ» від 06.10.2016 року № 7619, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.02.1999 року. Інші особи, крім власників, на час відкриття спадщини у вказаній квартирі зареєстровані не були, у зв`язку з чим, постійно зі спадкодавцем не проживали. Таким чином спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , 1957 р.н. та складається з квартири АДРЕСА_1 є відумерлою та мала бути передана територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради.

На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 року приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.06.2016 року № 1847, на квартиру АДРЕСА_1 , спадкоємцю ОСОБА_7 - ОСОБА_8 . На підставі вказаного свідоцтва право власності на квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 ОСОБА_8 відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідченого 15.09.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С. (реєстровий № 1893) продала вказану квартиру ОСОБА_2 .

У подальшому ОСОБА_2 уклав договори позики та іпотеки від 28.09.2016 року з ОСОБА_3 , де у якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики, ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У 2016 році ХМР звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із вимогами щодо визнання права власності на спірну квартиру як відумерлої спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05.04.2018 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 року в частині відмови в позові про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення - яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 , в іншій частині рішення суду залишено без змін.

У судовому засіданні представник позивача Харківської міської ради позов підтримав.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2019 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С. за реєстровим № 1893, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради. Визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та зобов`язано передати її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказують, що ХМР ніколи не була власником спірної квартири.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 відчужена особою, яка не мала права на її відчуження, а тому спірна квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради.

Колегія суддів погоджується з таким висновкому суду з огляду на такі підстави та встановлені обставини справи.

Встановлено, що відповідно до довідки КП «ХМ «БТІ» від 10.05.2016 року квартира АДРЕСА_1 на приватної спільної сумісної власності належала: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на житло за №3-99-167864 від 09.02.1999 року.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №21 в квартирі АДРЕСА_1 станом на 01.10.2014 року були зареєстровані: ОСОБА_5 , 1930 р.н., ОСОБА_6 , 1932 р.н., ОСОБА_7 , 1957 р.н.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_7 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією родиною з ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , з червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.09.2016 року скасовано, а заяву ОСОБА_8 , зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є. про встановлення факту проживання однією родиною - залишено без розгляду.

Проте, 07 червня 2016 року ПН ХМНО ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за №93296132.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 15 вересня 2016 року ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_2 придбав належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 року позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - ПН ХМНО Юдіна О.С., ПН ХМНО Васікова Л.Є., Вітохіна К.В. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння залишені без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05.04.2018 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 в частині відмові в позові про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину скасовано, та в цій частині ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ХМР задоволені частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 , в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Згідно статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження 14-208цс18) зроблено висновок про те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Судовим розглядом встановлено недійсність свідоцтва про права на спадщину за законом, на підставі якого перейшло право власності на спірну квартиру до ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки вищевказана квартира АДРЕСА_3 при передачі її від ОСОБА_1 (продавця) ОСОБА_2 (покупцю), на праві власності ОСОБА_1 не належала, умова щодо предмета спірного договору купівлі-продажу не додержана належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що спірна квартира підлягає витребуванню від відповідача, незалежно від заперечень останнього щодо добросовісності набуття цієї квартири, оскільки зазначена квартира не належала на праві власності продавцю.

Доводи апеляційної скарги, що на час відчуження спірної квартири ОСОБА_1 була визнана спадкоємцем на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 на увагу не заслуговують, оскільки ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07.09.2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 року скасовано, заяву ОСОБА_8 , про встановлення факту проживання однією родиною з померлим ОСОБА_7 - залишено без розгляду.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сплатив ОСОБА_8 за спірну квартиру грошові кошти, проте вказані доводи не впливають на висновки суду, оскільки останній не позбавлений права захисту свого інтересу, у тому числі і у судовому порядку, шляхом витребування сплачених грошових коштів від продавця, яка не мала права на відчуження квартири.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що позовна вимога про визнання спадщини відумерлою підлягає розгляду в порядку окремого провадження, колегія суддів також такі не приймає до уваги, оскільки в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки встановлення юридичного факту, про який йдеться в позовній заяві, пов`язане з вирішенням спору про право на зазначену квартиру, суд першої інстанції правильно розглянув справу в порядку позовного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, а також враховуючи додержання судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.02.2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко