Постанова

Іменем України

09 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 522/1181/17

провадження № 61-17374св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 вересня 2017 року в складі судді Тарасова А. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року в складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони тривалий час були вкладниками ПАТ КБ «Правекс-Банк». Проте на території України, де вони проживали та де знаходилось відділення банку, розпочались бойові дії. У зв`язку з викладеним позивачі звернулись до відділення банку в місті Одесі з вимогою про повернення їх вкладів та виплату нарахованих відсотків. Однак банк повідомив позивачів, що на їх рахунках коштів немає, у зв`язку з чим виплата вкладів не можлива.

Позивачі вказували, що ПАТ КБ «Правекс-Банк» продовжує користуватись грошовими коштами, які внесені за договорами банківського вкладу на ім`я ОСОБА_1 в розмірі 14 228,16 дол. США, 11 500,00 євро і 125 000,00 грн, та на ім`я ОСОБА_2 в розмірі 9 000,00 євро.

З огляду на викладені обставини позивачі просили суд:

стягнути з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 14 228,16 дол. США, 11 500,00 євро та 125 000,00 грн разом з відсотками;

стягнути з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 суму вкладу у розмірі 9 000,00 євро із нарахованими відсотками.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 06 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вказав, що на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу від 15 січня 2013 року № 700108980, договору банківського вкладу від 21 лютого 2013 року № 700125985, договору банківського вкладу від 12 лютого 2010 року № 5221 та внесення грошових коштів на рахунок позивачі не надали належних та достатніх доказів (квитанції або іншого документа, що підтверджує внесення готівки).

Крім того, апеляційний суд не взяв до уваги подані разом з апеляційною скаргою договори банківського вкладу та квитанції про внесення коштів, оскільки матеріали справи не містять доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивачів, а зазначені договори та квитанції не були предметом дослідження у суді першої інстанції, є новими доказами та підставою для окремого позову.

Апеляційний суд також вказав, що відповідно до виписки банку за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 27 березня 2012 року до 21 травня 2012 року грошові кошти в сумі 2 500,00 євро разом з нарахованими відсотками в розмірі 43,33 євро 27 березня 2012 року після закінчення строку дії договору банківського вкладу від 27 вересня 2011 року № 5549 були перераховані на поточний рахунок ОСОБА_1 та 11 січня 2013 року видані через касу Краснодонського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк». Матеріали справи не місять доказів, які спростували б факт отримання 11 січня 2013 року позивачем вкладу за вказаним договором.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У квітні 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив зібраних у справі доказів та встановив обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Зокрема, виписка банку про рух коштів та довідка не є належними доказами, на підставі цих доказів не можна встановити, хто саме отримав банківський вклад у розмірі 2 500,00 євро.

Суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, оскільки вони могли повідомити обставини, які стосуються предмета спору.

Позивачі наголосили, що апеляційний суд не дослідив усіх доказів у справі, зокрема договорів банківських вкладів, які безспірно підтверджують факт існування заборгованості банку перед позивачами за договорами банківського вкладу. Підстави неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції апеляційний суд помилково вважав необґрунтованими. Договори банківського вкладу є чинними, а зобов`язання за ними не виконані. Жодних дій, які були б спрямовані на визнання договорів недійсними, спростування їх умов, відповідач не вживав.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року на адресу суду від АТ «Правекс-Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Представник банку вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.

Суди встановили, що відповідно до копій договорів банківського вкладу, які містяться у матеріалах справи, були укладені такі договори, зокрема:

договір від 12 лютого 2010 року № 5221, який укладено між ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_2 , згідно з умовами якого банк зобов`язався відкрити вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_2 на період 12 місяців з 15 лютого 2010 року до 15 лютого 2011 року, а вкладник - внести готівкові кошти в розмірі 9 000,00 євро;

договір від 27 вересня 2011 року № 5549, який укладено між ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 , за умовами якого банк зобов`язався відкрити вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_3 на період 6 місяців з 27 вересня 2011 року до 27 березня 2012 року, а вкладник - внести готівкові кошти в розмірі 2 500,00 євро;

договір від 15 січня 2013 року № 700108980, який укладено між ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 , згідно з умовами якого банк зобов`язався відкрити вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_4 на період 12 місяців з 15 січня 2013 року до 15 січня 2014 року в національній валюті, а вкладник - внести готівкові кошти в розмірі 20 000,00 грн;

договір від 21 лютого 2013 року № 700125985, який укладено між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , за яким банк зобов`язався відкрити вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_5 на період 12 місяців з 21 лютого 2013 року до 21 лютого 2014 року в іноземній валюті, а вкладник - внести на рахунок грошові кошти в розмірі 3 236,00 дол. США.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 06 березня 2017 року № 1146/08БТ договори банківського вкладу від 15 січня 2013 року № 700108980 з депозитним рахунком № НОМЕР_4 та від 21 лютого 2013 року № 700125985 з депозитним рахунком НОМЕР_5 не укладались і за даними бухгалтерського обліку в період з 15 січня 2013 року до 01 березня 2017 року відсутні. Договір банківського вкладу від 15 лютого 2010 року № 5221, укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_2 з депозитним рахунком № НОМЕР_2 не укладався та за даними бухгалтерського обліку в період з 15 лютого 2010 року до 01 березня 2017 року відсутній.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із статтею 1059 ЦК України, пунктами 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 розділу «Приймання готівки» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 серпня 2011 року № 174 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк (філія, відділення) зобов`язаний (зобов`язана/зобов`язане) надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи).

Встановивши, що на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу від 15 січня 2013 року № 700108980, договору банківського вкладу від 21 лютого 2013 року № 700125985, договору банківського вкладу від 12 лютого 2010 року № 5221 та внесення грошових коштів на рахунки за вказаними договорами позивачі не надали квитанцій або інших документів, які підтверджували б унесення готівки, суди дійшли правильного висновку про безпідставність доводів позивачів про внесення на рахунок банку за вказаними договорами банківського вкладу коштів. Тому вимоги позивачів про стягнення таких коштів є передчасними.

Крім вказаних договорів до суду першої інстанції надано копію квитанції від 27 вересня 2011 року № про внесення на рахунок банку 2 500,00 євро за договором банківського вкладу від 27 вересня 2011 року № 5549.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (частини перша - третя статті 1060 ЦПК України).

Суди встановили, що 27 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу № 5549, за умовами якого банк зобов`язався відкрити вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_3 на період 6 місяців з 27 вересня 2011 року по 27 березня 2012 року, прийняти на вказаний рахунок грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 2 500,00 євро та нарахувати проценти на вклад, а вкладник - внести готівкові кошти в іноземній валюті. Факт укладення вказаного договору та внесення грошових котів підтверджується копією квитанції від 27 вересня 2011 року № .

Згідно з випискою банку за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 27 березня 2012 року до 21 травня 2012 року, грошові кошти в сумі 2 500,00 євро разом з нарахованими відсотками в розмірі 43,33 євро 27 березня 2012 року після закінчення строку дії договору були перераховані на поточний рахунок позивача та 11 січня 2013 року видані через касу Краснодонського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Факт отримання вказаного вкладу 11 січня 2013 року, позивачі не спростовали.

Звернення до правоохоронних органів із заявою про шахрайство працівників банку та здійснення досудового розслідування слідчим відділом Сватівського ВП ГУ НП в Луганській області у кримінальному провадженні від 28 травня 2015 року № 0000414 за фактами вчинення посадовими особами Краснодонського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк» шахрайства за попередньою змовою групою осіб, а також підроблення та використання підроблених документів, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190, частинами першою, четвертою статті 358 КК України не є безумовною підставою встановлення вини працівників банку у не видачі позивачам банківського вкладу та безспірним доказом не отримання вкладу позивачами.

До апеляційної скарги позивачі надали копії договорів банківського вкладу та копії квитанцій про внесення коштів на рахунки, а саме: договір від 09 березня 2010 року № 5228 зі строком дії до 12 березня 2011 року, квитанція про внесення 6 000,00 грн від 09 березня 2010 року; договір від 06 січня 2011 року № 5427 зі строком дії до 09 січня 2012 року, квитанція про внесення 1 291,49 дол. США від 06 січня 2011 року; договір від 14 лютого 2011 року № 4510 зі строком дії до 07 лютого 2012 року; договір від 26 серпня 2011 року № 5537 зі строком дії до 01 жовтня 2011 року, квитанція від 26 серпня 2011 року про внесення 4 359 дол. США; договір від 27 вересня 2011 року № 5548 зі строком дії до 27 березня 2012 року, квитанція від 27 вересня 2011 року про внесення 5 700,00 дол. США; договір від 20 квітня 2012 року № 5696 зі строком дії до 20 липня 2012 року, квитанція від 20 квітня 2012 року про внесення 10 000,00 грн; договір від 12 листопада 2012 року № 700080241 зі строком дії до 10 травня 2013 року, квитанція від 12 листопада 2012 року про внесення 6 000,00 грн, квитанція від 12 травня 2014 року про внесення 15 000,00 грн; договір від 10 лютого 2013 року № 700125970 зі строком дії до 10 лютого 2014 року; договір від 18 лютого 2013 року № 700125980 зі строком дії до 18 лютого 2014 року, квитанція від 18 лютого 2013 року про внесення 15 004,79 грн (а. с. 149 - 173).

Відповідно до частин третьої та шостої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин ,що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки позивачі не надали доказів неможливості подання згаданих вище договорів та квитанцій до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від них, а зазначені документи не були предметом дослідження суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано вважав такі докази новими. Позивачі не позбавлені права та можливості пред`явити до суду позов на підставі зазначених договорів та квитанцій.

Аргументи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій того, що виписка з банку про рух коштів не є належним доказом, а з довідки неможливо встановити, ким отримані 2 500,00 євро, є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив апеляційний суд, позивачі не надали належних доказів на спростування того, що 27 березня 2012 року після закінчення строку дії договору грошові кошти були перераховані на поточний рахунок позивача та 11 січня 2013 року видані через касу Краснодонського відділення ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Доводи касаційної скарги щодо неправильної оцінки апеляційним судом наявних у справі доказів є неприйнятними, оскільки суд касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України не має повноважень втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржені рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги є необґрунтованими. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель