печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Підпалого В.В.,

при секретарі - Луцюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазюка Д.М. від 13.05.2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа та визнання бездіяльності незаконною, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазюка Д.М. від 13.05.2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого виконавчого документу.

В обґрунтування скарги посилається на те, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Київ Лазюком Д.М.було протиправно винесено постанову від 13.05.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки ним не у повному обсязі вчинено виконавчі дії.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу положень ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної статті передбачено права та обов`язки виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,

07.09.2016 року Печерським районним судом м. Києва винесено рішення, яким було стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 100000, 00 грн., з Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс» відшкодування моральної шкоди 5000, 00 грн.

22.12.2016 року на підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист про стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» суми у розмірі 5250, 00 грн.

На підставі виконавчого листа було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1.

13.05.2019 року постановою державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюка Д.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа, у зв`язку із відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились без результативними.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону № 1404-VIII засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації , нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформації як офіційних, так і неофіційних . Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місце розташуванням) боржника.

Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультативними.

Однак суд погоджується з доводами заявниками, який зазначає, що державним виконавцем не було вжито всіх заходів примусового виконання рішень, передбачених положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а саме направлення відповідних запитів до Головного управління статистики про надання інформації, до ПАТ «Національний депозитарій України» щодо наявності цінних паперів; до Державної комісії цінних паперів та фондового ринку для з`ясування наявності/відсутності у боржника цінних паперів; не здійснено шляхом виходу за місцем знаходження (розташування) боржника (пров. Маряненка, 7 у м. Києві) з описом майна на суму в розмірі 5250,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито повний обсяг заходів, які передбачені законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, невикористані всі права надані державному виконавцю, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій, тому приходить до висновку про задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазюка Д.М. від 13.05.2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа та визнання бездіяльності незаконною, - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазюка Д.М. від 13.05.2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо повернення виконавчого документа.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київского апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Підпалий