КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/682/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-1023/09 (756/6733/19)

23 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Стрижеуса А.М.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2009 року, ухвалене під головуванням судді Васалатія К.А., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району Республіки Молдови було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем.

Зазначала, що з листопада 2008 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків.

Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району Республіки Молдови, актовий запис № 2.

Заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - розірвано.

16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м.Києва із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_3 , ухвалене Оболонським районним судом м. Києва у справі №2-1023/09 і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене на основі документів, виданих невизнаним в світі державним утворенням Придністровською Молдавською Республікою, а тому свідоцтво про шлюб, видане 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району є недопустимим доказом на підтвердження укладення шлюбу між ним та позивачкою. Зауважив, що Республіка Молдова відмовила позивачці в легалізації свідоцтва про шлюб. Судом не взято до уваги договір між Україною та Республіка Молдова про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах 1993 року, нормами яких визначено, що питання дійсності документів, виданих на території Республіки Молдова, у тому числі поширення дії зазначених міжнародних договорів на документи, видані на території Придністровського регіону, визначається Республікою Молдова, а не Оболонським судом м. Києва. Звертав увагу на те, що в його паспорті відмітки про шлюб відсутні, за кордоном, в тому числі в Республіці Молдова, він ніколи не був, що, на його думку, доводить той факт, що розірваного шлюбу не існувало. Також вказав, що він має намір визнати вказаний шлюб недійсним, проте це можливо лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, судом при ухваленні рішення даній справі було порушено норми процесуального права, оскільки його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району Республіки Молдови було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в книзі актів про укладення шлюбу зроблено запис №2.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що з листопада 2008 року вони з ОСОБА_1 проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, тому просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району Республіки Молдови, актовий запис № 2.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, розриваючи шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що з листопада 2008 року відповідач покинув сім`ю та виїхав з квартири. Сторони сімейних стосунків не підтримують, мешкають за різними адресами, ведуть окреме господарство, ніякої турботи один про одного не здійснюють. Шлюб носить формальний характер та подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, на підставі досліджених судом доказів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 60 ЦПК України, в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічні норми закріплені в ст.ст.81,89 ЦПК України, в редакції на час перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Позивачка просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_1 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району Республіки Молдови, про що в книзі актів про укладення шлюбу зроблено запис №2 посилаючись на те, що з листопада 2008 року вона та відповідач проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків.

Відповідач апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що свідоцтво про шлюб, видане 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району є недопустимим доказом на підтвердження укладення шлюбу між ним та позивачкою, оскільки воно видане на території невизнаної в світі Придністровської Молдавської Республіки, й Республіка Молдова відмовила позивачці в легалізації свідоцтва про шлюб. Також на спростування укладення шлюбу з позивачкою посилався на відсутність в його паспорті відмітки про шлюб та на те, що за кордоном, в тому числі в Республіці Молдова, він ніколи не був.

У відносинах між Україною та Республікою Молдова застосовуються Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, які містять положення про визнання офіційними документів, виданих на території однієї з Договірної Сторін,то відповідно до цих нормативних актів загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон.

Першотравневою селищною радою Слободзейського району видано свідоцтво про укладення шлюбу між сторонами.

Першотравневе є селищем згідно адміністративно-територіального поділу невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, яка фактично контролює населений пункт.

Придністровська Молдавська Республіка є невизнаним у світі державним утворенням, незалежність якого проголошена 25 серпня 1991 року.

Згідно із законодавством Молдови, Придністров`я має статус автономного територіального утворення з особливим правовим статусом.

Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдовської Республіки та органів влади регіону, а загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон. Будь-які документи, видані органами Придністровської молдавської республіки не розглядаються та не визнаються офіційними.

Таким чином, не можна вважати допустимим доказом на підтвердження укладення шлюбу надане позивачкою свідоцтво про шлюб, видане 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району Республіки Молдови.

Відповідно до інформації, наданої Міністерством юстиції Республіки Молдова, відділ РАГС м. Штефан Воде Республіки Молдова виконує функції РАГСів району Слободзія, де розташоване місто Первомайськ, сільрадою якого 04.04.2001 року було видано свідоцтво про шлюб між сторонами та вчинено актовий запис.

Відділом служби громадянського стану Штефан Воде було відмовлено в реєстрації актів, в зв`язку з невідповідністю доданих документів вимогам законів Р.Молдова, що підтверджується листом № 3341 від 23.12.2017 року.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відносинах між Україною та Республікою Молдова застосовуються Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція), які містять положення про визнання офіційними документів, виданих на території однієї з Договірної Сторін, на території іншої Договірної Сторони.

Так, згідно ст. 13 Конвенції встановлено, що документи, які на території однієї Договірної Сторони виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон.

Тому питання дійсності документів, виданих на території Республіки Молдови, у тому числі поширення дії зазначених міжнародних договорів на документи, видані на території Придністровського регіону, визначаються республікою Молдова.

Доказів визнання свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.04.2001 року у Первомайській сільській раді Слободзейського району республікою Молдова та його легалізації позивачем надано не було, а тому вказане свідоцтво про шлюб не може бути визнане державою Україна.

Таким чином, вирішити питання про розірвання шлюбу між сторонами, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів про його укладення, не є можливим.

Суд, крім іншого, враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З огляду на зазначене, "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН підлягають застосуванню щодо осіб, які проживають на окупованій території.

У даній справі встановлено, що позивачка та відповідач зареєстровані та проживають на території України. В матеріалах справи відсутні докази проживання сторін по справі в Придністровській Молдавській Республіці.

З довідки Лубенського міськрайонного відділу управління державної міграційної служби України в Полтавській області ДМС України вбачається, що паспортами громадянина України для виїзду за кордон громадянин ОСОБА_1 по даних систем ЄІАС УМП ДМС України не документувався.

З урахуванням встановлених обставин та наданих на їх підтвердження доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що свідоцтво про шлюб, видане 04.04.2001 року Першотравневою сільрадою Слободзейського району є недопустимим доказом на підтвердження укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

На вказані обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки його не було повідомлено судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Ухвалою Оболонського районного суду від 25 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 29.05.2009 року було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 10 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року.

У матеріалах справи міститься довідка, підписана головою Оболонського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року, про те, що цивільна справа №2-1023/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу знищена відповідно «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 11.02.2010 року за №22 за минуванням терміну зберігання. Оригінал рішення знаходиться на зберіганні в архіві суду. (а.с.32)

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року цивільну справу № 2-1023/09 (756/6733/19) за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - повернуто до Оболонського районного суду м. Києва для вирішення питання про відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року відновлено втрачене провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

З огляду на те, що цивільна справа №2-1023/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу була знищена за закінченням терміну зберігання, у відновленому провадженні відсутні матеріали щодо повідомлення учасників справи про розгляд справи 29 травня 2009 року.

При цьому колегією суддів враховується, що в оскаржуваному рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2009 року вказано, що відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду.

Наведені обставини відповідачем не спростовані. Беззаперечних доказів неповідомлення його про час та місце розгляду справи апелянтом суду не надано, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2009 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2009 року скасувати та ухвали нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Головуючий: Судді: