Номер провадження: 22-ц/813/3393/20
Номер справи місцевого суду: 522/2175/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Бережного О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги,

встановив:

08 лютого 2019 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі - ОМР) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в департаменті праці та соціальної політики ОМР, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505.

Допомога була призначена на підставі заяв для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно у сумі 884,00 грн.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї немає на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що згідно п. 6 Порядку є підставою у відмові у призначені щомісячної адресної допомоги.

Згідно з даними офіційної інформації, наданої Державній фінансовій інспекції України Міністерством фінансів України відповідно до доручення Міністерства фінансів від 26.05.2016р. № 29020-06/1 для здійснення верифікації, ОСОБА_1 мала кошти на депозитних банківських рахунках, відкритих в банківських установах у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Позивач зазначив, що таким чином, внаслідок подання внутрішньо переміщеною особою недостовірної інформації, яка впливає на призначення грошової допомоги, в порушення вимог пунктів 5, 6 Порядку № 505 ОСОБА_1 було зайво нараховано та виплачено грошової допомоги за період, що підлягає ревізії з 27.08.2015р. по 30.09.2016р. на загальну суму 11320,91 грн., що призвело до матеріальної шкоди на відповідну суму.

28.09.2018 року ОСОБА_1 був надісланий лист про необхідність повернення надміру отриманих коштів у розмірі 11 320,91 грн. Станом на 01.02.2019 року загальна сума виплачених коштів у розмірі 11 320, 91 грн. не відшкодована на розрахунковий рахунок департаменту.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики ОМР до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги відмовлено через те, що позивач не довів перед судом своїх позовних вимог.

В апеляційній скарзі Департамент праці та соціальної політики ОМР ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, усних заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими. Надані позивачем до позовної заяви додатки не є оригіналами документів, не є належним чином засвідченими копіями та не містять обов`язкових реквізитів документів, зокрема: додатки 4 - копія витягу з акту та 5 - копія уточнення депозиту - взагалі не є документами.

З таким висновком районного суду апеляційний суд повністю погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на обліку в департаменті праці та соціальної політики ОМР, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505.

Допомога була призначена на підставі заяв ОСОБА_1 (а.с. 14-18) для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно у сумі 884,00 грн.

Відповідно до п. 5 Порядку у заяві зазначаються відомості про наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

У своїх заявах ОСОБА_1 зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї немає на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що згідно п. 6 Порядку є підставою у відмові у призначені щомісячної адресної допомоги.

Звертаючись до суду з позовом, Департамент праці та соціальної політики ОМР посилався на те, що у відповідності до п. 10 вищевказаного Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Згідно з даними офіційної інформації, наданої Державній фінансовій інспекції України Міністерством фінансів України відповідно до доручення Міністерства фінансів від 26.05.2016р. № 29020-06/1 для здійснення верифікації, ОСОБА_1 мала кошти на депозитних банківських рахунках, відкритих в банківських установах у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Таким чином, внаслідок подання внутрішньо переміщеною особою недостовірної інформації, яка впливає на призначення грошової допомоги, ОСОБА_1 в порушення вимог пунктів 5, 6 Порядку № 505 було зайво нараховано та виплачено грошової допомоги за період, що підлягає ревізії з 27.08.2015р. по 30.09.2016р. на загальну суму 11320,91 грн., що призвело до матеріальної шкоди на відповідну суму.

При цьому, позивач посилався на те, що відповідно до виписки по рахунку клієнта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 724725978, 28.08.2015 року ОСОБА_1 було зараховано кошти в розмірі 2556,46 Євро (а.с. 44), що суттєво перевищувало 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Однак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що у будь-кого з членів сім`ї відповідачки на депозитному банківському рахунку в період з 27.08.2015 року по 30.09.2016 року маються кошти у розмірі, що перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що згідно п. 6 Порядку є підставою відмови у призначені щомісячної адресної допомоги.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу та підтвердити відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 р. затверджено Національний стандарт України Державна уніфікована система документації, УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003.

Пунктом 4.4. зазначеного стандарту передбачено: «4.4. Документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).»

Пункт 5.27 зазначеного стандарту передбачає: «5.27 Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.».

У зв`язку з цим, суд дійшов правильного висновку про те, що надані позивачем до позовної заяви додатки не є оригіналами документів, не є належним чином засвідченими копіями та не містять обов`язкових реквізитів документів, зокрема: додатки 4 - копія витягу з акту та 5 - копія уточнення депозиту - взагалі не є документами.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно вказав, що наведені позивачем обставини не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Натомість твердження позивача про наявність у відповідачки у банківській установі, зокрема АТ «Приват-Банк», грошових коштів на депозитному банківському рахунку у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, спростовується довідками АТ КБ «Приват-Банк» про відкриті позивачкою рахунки та виписками по зазначених рахунках.

З урахуванням того, що заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної заяви Департаменту праці та соціальної політики ОМР до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що із вищевказаної виписки із довідки АТ «Приват-Банк» вбачається, що починаючи з 28.08.2015 року на депозитному рахунку відповідача не було грошових коштів, оскільки сума у розмірі 2 556,46 Євро була знята з депозита та перерахована на карту ОСОБА_1 та витрачена протягом 10 днів (а.с.44).

Більше того, вказана виписка не має відомостей про особу, яка її видала, а тому не може бути належним і допустимим доказом у справі, про що відповідачка ОСОБА_2 зазначила у відзиві на позов, та що покладено в основу оскаржуваного судового рішення (а.с.36-37).

Не містять відповідних доказів і доводи апеляційної скарги та приєднані до неї копії документів.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова в задоволенні позовних вимог через відсутність належних і допустимих доказів не є перешкодою позивачу для звернення до суду з аналогічним позовом при наявності належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду у повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Департаменту праці та соціальної політики ОМР підлягає залишенню без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року - без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21.01.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра