Справа № 182/7950/19
Провадження № 2/0182/815/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.02.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Заяви по суті справи:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на такі обставини.

У період шлюбу з відповідачем ними було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га за цією ж адресою. Право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_2 .

На даний час шлюбні стосунки фактично припинені, однак вони не домовилися мирним шляхом про поділ вказаної нерухомості, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а також Ѕ частину земельної ділянки за цією ж адресою - як на об`єкти спільного сумісного майна подружжя (а.с.1-3).

Відповідач надав відзив на позов, у якому позовні вимоги визнав, заперечивши проти стягнення з нього судових витрат, оскільки спільне майно зареєстроване на його ім`я та його право власності не порушено (а.с.44).

Процесуальні дії у справі.

10.12.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.38).

Судом встановлено:

Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Частиною 1 ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено судом, 05.05.1984 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за актовим записом № 23 (а.с.4).

За час шлюбу ними був побудований житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок літ. «А» загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 85,2 кв.м., вбиральня літ. «Б», підвал літ. «В», навіс літ. «в», літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Д», навіс літ. «Е», спорудження № 1-3, І. З технічного паспорту вбачається, що будівництво об`єкту нерухомості завершено у 1991-1992 роках (а.с.7-12). Право власності на зазначене майно зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162607566 від 08.04.2019 року (а.с.6).

Житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:065:0030, площею 0,25 га, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка була виділена ОСОБА_2 у власність на підставі рішення сесії Менжинської сільської ради № 428 від 25.03.2010 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 640165 (а.с.15), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16) та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.17-19).

Відповідно до звітів, виконаних приватним підприємцем, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вартість спірних житлового будинку з надвірними будівлями станом на 12.11.2019 року складає 230 000 грн. (а.с.13-14), земельної ділянки станом на 13.11.2019 року - 28 000,00 грн. (а.с.20-21).

З позову та відзиву вбачається, що на даний час шлюбні стосунки припинені.

Проте, сторони добровільно не домовилися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов`язки подружжя не були визначені.

Враховуючи, що спірна нерухомість була придбана подружжям під час їхнього перебування у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, за відсутності шлюбного договору між ними, суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 СК України, суд вважає, що частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя складає 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд вважає доцільним визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 85,2 кв.м., вбиральні літ. «Б», підвалу літ. «В», навісу літ. «в», літньої кухні літ. «Г», сараю літ. «Д», навісу літ. «Е», споруджень № 1-3, І, ринковою вартістю 230 000 грн., залишивши іншу 1/2 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями у власності ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц.

Отже, враховуючи, що спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 у приватну власність шляхом приватизації, однак на ній знаходиться спільно побудований сторонами житловий будинок з надвірними будівлями, який суд визнає спільною сумісною власністю подружжя та право власності на Ѕ частину яких суд визнає за позивачем, у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 , як до учасника спільної часткової власності на будинок, переходить і Ѕ частина права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що є пропорційним розміру її частки у спільній власності на вказаний будинок.

Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлені, у зв`язку з чим суд не бере до уваги відзив відповідача у цій частині.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 141, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок літ. «А» загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 85,2 кв.м., вбиральню літ. «Б», підвал літ. «В», навіс літ. «в», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», навіс літ. «Е», спорудження № 1-3, І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 85,2 кв.м., вбиральню літ. «Б», підвал літ. «В», навіс літ. «в», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», навіс літ. «Е», спорудження № 1-3, І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши іншу 1/2 частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 85,2 кв.м., вбиральню літ. «Б», підвал літ. «В», навіс літ. «в», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», навіс літ. «Е», спорудження № 1-3, І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у власності ОСОБА_2 .

Визнати земельну ділянку кадастровий номер :04:065:0030, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя, як на учасника спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :04:065:0030, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, залишивши іншу 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :04:065:0030, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у власності ОСОБА_2 .

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 10.02.2020 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: А. Г. Багрова