Дата документу 15.01.2020 Справа № 332/4409/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4409/19 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
провадження № 22-ц/807/458/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» у особі генерального директора Господинова Ігоря Петровича на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ТОВ «Технохімреагент» звернулося до суду із позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх посадовою або службовою особою. Позивач зазначав, що є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, яка пов`язана із митним оформленням товарів. Внаслідок низького професійного рівня фахівців Запорізької митниці товариство сплачує зайві митні платежі. Позивач намагався оскаржити рішення про визначення коду товару від 16.10.2019р. КТUА-2019, прийняте посадовцем Запорізької митниці, але в.о. першого заступника Запорізької митниці повідомив про неможливість реалізації закріпленого статтею 24 Митного кодексу України права, оскільки Міністерством фінансів України затверджено Порядок роботи відділу митних платежів, яким створено перешкоди у такому оскарженні.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі ст. 56 Конституції України, ст. 34 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» відшкодувати за рахунок держави 96 992,91 грн. немайнової шкоди, завданої відсутністю у державі «належного урядування», оскільки встановлено норму, яка унеможливлює оскарження неправомірних дій та рішень митних органів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Судове рішення мотивовано тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Оскільки позивач є суб`єктом господарювання, справа підлягає

розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Технохімреагент» в особі ген. директора Господинова І.П. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для провадження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника ТОВ «Технохімреагент», який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, районний суд виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, що прямо передбачено ст.4 ГПК України та ст.20 ГПК України, що регулює предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Установлено, що позивач ТОВ «Технохімреагент» є юридичною особою, відповідачем є Держава в особі Державної казначейської служби України, яка також є юридичною особою ().

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

З огляду на викладені правові норми та практику Європейського суду з прав людини щодо питання тлумачення і застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та про порушення судом першої інстанції права Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на справедливий суд. Адже право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.39 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», якою визначено підсудність таких спорів місцевим судам, є безпідставними.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: в суді України, якщо одна із сторін у справі фізична особа та/або держава; в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи.

Зважаючи на те, що сторонами у справі є юридична особа та держава, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що держава не є юридичною особою, і що суд в оскаржуваному рішенні застосував роз`яснення ліквідованих судів, є неспроможними.

За положенням ст.ст.167, 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівні з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Посилання суду першої інстанції на роз`яснення, викладені у Постановах Пленумів Вищого господарського Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, не є підставою для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Постанови Пленумів указаних судів є чинними і відносяться до джерела права, яке суд може застосовувати у своїй практиці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» в особі ген. директора Господинова І.П. залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскарже-на в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 січня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.