Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2592/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2592/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібрівська будівельна компанія" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібрівська будівельна компанія" на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 19 лютого 2019 року по 23 квітня 2019 року працював на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ « Дібрівська будівельна компанія». В порушення вимог трудового законодавства відповідач у день звільнення не видав йому трудову книжку та не виплатив заробітну плату, а також компенсацію за невикористану відпустку.

Вказує, що у травні 2019 року він звернувся до адміністрації ТОВ «Дібрівська будівельна компанія» із вимогою видати трудову книжку та довідку про заробітну плату. Лише після його звернення відповідач 23 травня 2019 року виплатив йому належні кошти при звільненні та 30 травня 2019 року видав трудову книжку, а також довідку про заробіток. Зміст вказаної довідки свідчить про те, що йому не була виплачена заробітна плата у розмірі 215 грн. за один робочий день 19 лютого 2019 року. Окрім того, розмір заробітної плати за квітень становив 3461 грн. 50 коп., проте фактично йому було виплачено 3263 грн. 69 коп. Заборгованість у розмірі 197 грн. 81 коп. не сплачена.

Також вказує, що відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1162 грн. 15 коп.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Дібрівська будівельна компанія» заборгованість по заробітній платі у розмірі 412 грн. 81 коп., 1162 грн. 15 коп. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 6275 грн. 61 коп., а також 25334 грн. 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Окрім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ « Дібрівська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4003 грн. 40 коп., 800 грн. 68 коп. компенсації за невикористану відпустку, а також 67257 грн. 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що трудова книжка позивача зберігалась на підприємстві, яке розташоване в с. Дібрівка Лисянського району Черкаської області, відтак в силу об`єктивних причин не була видана ОСОБА_1 в день його звільнення.

Окрім того, при вирішенні спору суд прийшов до помилкового висновку про те, що заробітна плата була виплачена позивачеві 30 травня 2019 року, оскільки долучена до матеріалів справи виписка за банківського рахунку містить інформацію про виплату ОСОБА_1 належних при звільненні коштів 21 травня 2019 року.

Вказує, що суд невірно обрахував середньоденний заробіток, що, в свою чергу, призвело до помилкового обчислення компенсації за невикористану відпустку, загального розміру середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Оскільки позивач пропрацював на підприємстві менше трьох місяців, то для розрахунку необхідно було взяти лише його заробіток за березень 2019 року. Таким чином, середньоденна заробітна плата становитиме 143 грн. 33 коп., а не 200 грн. 17 коп., як зазначив суд першої інстанції. Відтак, компенсація за невикористані 4 дні відпустки складає 573 грн. 32 коп.

Суд залишив поза увагою доводи щодо пропуску позивачем строку позовної давності, враховуючи ту обставину, що кошти, належні йому при звільненні, були виплачені 21 травня 2019 року, а трудову книжку ОСОБА_1 видано 30 травня 2019 року.

Судом не досліджено ту обставину, що у довідці, яка була видана ОСОБА_1 , бухгалтером помилково зазначена заробітна плата за квітень 2019 року у розмірі 4300 грн., проте позивач пропрацював на підприємстві лише до 23 квітня 2019 року, відтак його заробіток становив 4054 грн. 27 коп.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що товариство повністю виплатило позивачеві заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку 21 травня 2019 року. Саме із цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю « Дібрівська будівельна компанія» від 19 лютого 2019 року №2к ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з 20 лютого 2019 року.

Наказом директора вказаного товариства від 23 квітня 2019 року за №5к позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Як встановлено судом першої інстанції, трудову книжку позивачеві видано 30 травня 2019 року.

Долучена до матеріалів справи виписка з рахунку свідчить про те, що заробітна плата була виплачена позивачеві 21 травня 2019 року.

Відповідно до правил ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок у день звільнення працівника видати йому належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 та ч.5 ст. 235 КЗпП України.

При звільненні позивача вказані вимоги трудового законодавства не були дотримані ТОВ « Дібрівська будівельна компанія».

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 у день звільнення була нарахована та виплачена компенсація за невикористані 4 дні відпустки. Відсутні докази й того, що така компенсація була виплачена позивачеві 21 травня 2019 року, у день виплати заборгованості по заробітній платі.

При вирішенні спору суд першої інстанції взяв до уваги зміст довідки від 23 квітня 2019 року, яка містить інформацію про те, що заробітна плата позивача становила: у лютому 2019 року 1505 грн., у березні 2019 року 4300 грн. ( а.с. 61). Таким чином, враховуючи кількість відпрацьованих ним робочих днів, середньоденний заробіток позивача складає 200 грн. 17 коп. (( 1505 грн. +4300 грн. ) : 29 роб. дн.).

Відповідно до положень п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Зазначене правило було враховано судом при обчисленні середньоденної заробітної плати позивача для нарахування компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, розмір компенсації за 4 дні невикористаної відпустки становитиме 800 грн. 68 коп. Вказані кошти відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачеві у день звільнення, проте компенсація за невикористану відпустку не була своєчасно перерахована ОСОБА_1 , що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Сліз зазначити, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних правовідносинах інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при вирішенні даного питання необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки ( прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Враховуючи розмір невиплаченої компенсації за невикористану відпустку, а також з огляду на ту обставину, що заборгованість із заробітної плати була виплачена позивачеві 21 травня 2019 року, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із 67257 грн. 12 коп. до 10000 грн. Дана сума вказана без врахування податків та обов`язкових платежів.

Таким чином, рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівська будівельна компанія" на користь ОСОБА_1 , із 67257 грн. 12 коп. до 10000 грн.

Окрім того, абзац четвертий резолютивної частини рішення необхідно доповнити реченням наступного змісту: « Сума середнього заробітку зазначена без врахування податків і обов`язкових платежів».

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд першої інстанції залишив поза увагою наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як встановлено судом, трудова книжка була видана позивачеві 30 травня 2019 року та з цієї дати розпочався перебіг тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Проте, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 27 вересня 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

За таких обставин, рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівська будівельна компанія" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4003 грн. 40 коп. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібрівська будівельна компанія" задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2020 року в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівська будівельна компанія" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 4003 грн. 40 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівська будівельна компанія" на користь ОСОБА_1 , із 67257 грн. 12 коп. до 10000 грн.

Доповнити абзац четвертий резолютивної частини рішення реченням наступного змісту: « Сума середнього заробітку зазначена без врахування податків і обов`язкових платежів».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 28 грудня 2020 року.