Ухвала

16 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 183/7780/18

провадження № 61-14806ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нездолій Ганни Вікторівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодованих збитків у сумі 50 000,00 грн в порядку регресу, стягнення судових витрат в розмірі 704,80 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 березня 2015 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5036581. Відповідно до полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 07 серпня 2015 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, спричинив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем марки «Мерседес 412Д», державний номер НОМЕР_2 , власнику якого ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила страхове відшкодування в сумі 50 000 грн. Між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП ОСОБА_2 01 жовтня 2018 року укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, за яким останній отримав право на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АІ/5036581 з ОСОБА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 50 000 грн 00 коп.

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - адвоката Нездолій Г. В., в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином докази у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що оскаржене судове рішення не було вручено відповідачу, а про його винесення відповідачу стало відомо лише 10 вересня 2020 року після відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що доводи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Нездолій Г. В. щодо пропуску процесуального строку з поважних причин заслуговують на увагу, отже строк на касаційне провадження постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року підлягає поновленню.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі,

що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 50 000 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,

є малозначною в силу закону.

Касаційна скарга не містить доводів щодо наявності виключних випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі може підлягати касаційному оскарженню.

Верховний Суд, врахувавши ціну позову, правовідносини сторін та доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, не знаходить обставин, які б могли бути підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Нездолій Г. В. подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою

статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Нездолій Ганни Вікторівни про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нездолій Ганни Вікторівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу- відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович