Провадження № 2/325/58/2020
Справа № 325/2315/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., розглянувши в смт.Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку (надалі АТ КБ) "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 липня 2010 року у розмірі 125490,48 грн. з підстав, передбачених ст.ст. 509, 525, 526, 527, 610, 1050, 1054 ЦК України та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 15 липня 2010 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 7600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договором, який є укладеним відповідно до ч.2 ст.639, ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, передбачені порядок та умови погашення кредиту і заборгованості по ньому, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, наслідки невиконання умов договору. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та у розмірі, встановлених договором. Відповідач не погасив своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням коштів внесених на погашення заборгованості станом на 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 125490,00 гривень, яка складається з: 6830,73 грн. - заборгованість за кредитом; 118659,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.07.2010 року по 23.02.2018 року. Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК" .

Відповідач 21.02.2020, в триденний строк після отримання позову та доданих до нього документів подала відзив на позов, який прийнято судом. У відзиві зазначила, що 15 липня 2010 року нею була заповнена анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк. В зазначеній заяві від 15 липня 2010 року процентна ставка не вказана. В той же час, жодного її підпису під викладеними в письмовій формі Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, немає так як фактично її з вказаними документами працівники банку не ознайомлювали. Витяг з обслуговування кредитної картки «Універсальна» також не містить її підпису та не датований як документ. Позивачем не надано доказів того факту, що саме цей Витяг з цими Правилами, Умовами та Тарифами вона ознайомилася і погодилися з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у вказаних розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту Приватбанку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Таким чином, вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не є складовими частинами укладеного між нею та позивачем кредитного договору. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 03.06.2019 року № 342/180/17, ОСОБА_1 просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

03.04.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Ванжа Н.В. наполягає на тому, що між банком та відповідачем укладений договір приєднання, відповідно до норм ч.1 ст.509, ч.2 ст.639, ст.. 207, 634 ЦК України. Правила та Умови, які розміщені на офіційному сайті, є публічною офертою, а відповідач підписав заяву про приєднання до цих Умов та Правил, з якими був ознайомлений, про що вказано в заяві. Зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника і Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі договору відповідачу відкрито картковий рахунок, ключем до якого є видана позичальнику пластикова картка. Із анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила згоду на укладення кредитного договору таким чином. З доданого до позову Витягу з Тарифів вбачається розмір поточної процентної ставки - 2,5% (30,00% на рік). Із виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та ОСОБА_1 користувалася грошима, частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості, який є належним доказом, не спростований, контррозрахунок не наданий, відповідна експертиза не призначалась. Оскільки, банк надав кошти, договір є укладеним згідно ч.2 ст.640 ЦК України та ніким не оспорений. Так як належними доказами підтверджено ознайомлення відповідача із Умовами та Правилами надання банківських послуг, враховуючи ухвалу ВСУ від 26.10.2016, посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 є недоречним. Безпідставним є також посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 342/180/17, так як обставини цієї справи не відповідають обставинам, що були встановлені Верховним Судом. Так як відповідачем активно використовувалася кредитна картка для розрахунків, оскільки сторони є вільними в укладені договору та позичальник мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення договору у такій формі, слід врахувати інші висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 (справа № 428/2873/17), від 06.02.2018 (№ 755/2720/16-ц), від 17.04.2019 (справа № 666/388/16-ц). Розрахунок заборгованості підписаний повноважним представником банку, а банківська виписка має статус первинного документа, яка підтверджує, що відповідач не лише знімав грошові кошти, але й погашав, при чому до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за договором, тому був обізнаний з його умовами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом із позовом подане клопотанням про розгляд справи за відсутності представника банку.

17.02.2020 на ухвалу суду від 23.01.2020 представником позивача Ванжа Н.В. надана довідка про видані відповідачу кредитні картки.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на відмові в задоволенні позову та надала копії виписок з рахунку, які вважає підтверджують сплату нею по даному кредиту на користь позивача 17461,34 гривень.

Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, що 15 липня 2010 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на офіційному сайті ПриватБанка становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Але, всупереч тверджень позивача, що відповідач виявив бажання оформити платіжну картку «Універсальна», в зазначеній анкеті-заяві наявна відмітка про те, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я «зарплатну картку» (зворотній бік копії анкети-заяви.

Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31.10.2019 становить 125490,48 гривень, яка складається з: 6830,73 гривні - заборгованість за кредитом, 118659,75 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом з 15.07.2010 року по 23.02.2018 року.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг із Умов і правил надання банківських послуг.

Саме на підставі Умов та правил банківських послуг було нараховано відображені у розрахунку проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст..ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.07.2010 року відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які надано ОСОБА_1 , крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів.

Згідно довідки банку відповідач отримала кредитні картки, остання - № НОМЕР_1 зі строком дії - 12/16.

Відповідач не заперечила обставини використання коштів з кредитної картки та не навела інші розрахунки заборгованості за кредитом, тому договір позики є укладеним з моменту передання грошей, згідно ст.. 1049 ЦК України.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Суд проаналізував виписку по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснювала платежі на повернення кредитних коштів.

З цих підстав доводи відповідача про недоведеність суми заборгованості за тілом кредиту суд не приймає.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти у вигляді тіла кредиту, що згідно розрахунку складають 6830,73 гривень, в добровільному порядку банку не повернуті, вони підлягають стягненню на користь позивача на підставі ст..1049 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що згідно банківської виписки вона сплатила 17461,34 гривень, суд не сприймає як належний доказ про повне погашення заборгованості, так як за цією ж випискою витрати по картці складають 436384,85 гривень.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правил надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифи.

Тарифами та Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору - 12 місяців з моменту підписання (пункт 1.1.7.12 Умов), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 15.07.2010 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру відсотків за користування кредитом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяги з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, що регламентують правові засади договору приєднання.

До того ж, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та ст.. 2 ЦПК України принципу справедливості розгляду справи судом.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК Українипідлягають врахуванню, вбачається, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За встановлених обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок ВС, відсутні підстави для задоволення заявлених банком вимог в частині стягнення відсотків, а також викладені позивачем аргументи у відповіді на відзив з посиланням на інші правові висновки ВС і ВСУ є помилковими.

При цьому, банк може в порядку, передбаченому ст.. 625 ЦК України, захистити свої права, порушені внаслідок неналежного виконання позичальником грошового зобов`язання.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені (платіжним дорученням №ZZ429B0OGS від 09 грудня 2019 року) судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить: 1921,00 грн. (судовий збір сплачений при подачі позову) х 6830,73 гривень (сума задоволених вимог позову) : 125490,48 грн.(сума пред`явлених вимог) = 104,56 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд.1Д) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 липня 2010 року станом на 31 жовтня 2019 року в розмірі 6830 (шість тисяч вісімсот тридцять) гривень 73 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" судові витрати в розмірі 104 (сто чотири) гривні 56 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 15.07.2010 року по 23.02.2018 року в розмірі 118659,75 гривень, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання короно вірусної хвороби (COVID-19), подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя О.П. Пантилус