Ухвала

23 липня 2020 року

м. Київ

справа № 439/219/19

провадження № 61-10083ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Секретар Оксани Леонідівни на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бродівської міської ради, Бродівської районної державної адміністрації про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бродівської міської ради, Бродівської районної державної адміністрації Львівської області (далі - Бродівська РДА), в якому просила визнати інформацію про участь позивача у роботі комісії з перевірки звернення, викладену у відповіді Бродівської РДА на колективне звернення щодо ремонту будинків у м. Броди Львівської області, адресовану позивачу ОСОБА_1 , недостовірною та такою, що принижує честь і гідність особи. Зокрема, позивач не погоджувалася зі зазначенням у вказаній інформації про те, що звернення розглядала «комісія у складі представника Бродівської міської ради та КП Броди за участю ОСОБА_1 ».

Позивач просила зобов`язати Бродівську міську раду, яка подавала відповідну інформацію, і Бродівську РДА спростувати вказану інформацію шляхом виступу на найближчій сесії Бродівської міської ради з дня набрання рішення законної сили та опублікування в газеті «Голос відродження» оголошення зі спростування зазначеної інформації у строк не пізніше двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути з Бродівської міської ради та Бродівської районної державної адміністрації на користь позивача на відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн з кожного відповідача.

Позов обґрунтовувала такими обставинами. 19 вересня 2018 року вона разом із мешканцями свого будинку звернулася до голови Бродівської районної державної адміністрації, голови Бродівської районної ради та голови Бродівської міської ради з проханням про проведення ремонту у будинках АДРЕСА_1 , одночасно це звернення опубліковано у газеті «Голос відродження». 02 листопада 2018 року позивач отримала відповідь на звернення, зі змісту якого вбачається, що комісія у складі представника Бродівської міської ради та Комунального підприємства «Броди» та за участю ОСОБА_1 провела обстеження вказаних будинків. Комісія, про яку йдеться у відповіді, не збиралася і не проводила жодних обстежень, позивач не могла бути в її складі, тобто ця інформація є неправдивою. 02 листопада 2018 року позивач звернулась до Бродівського відділу поліції з проханням з`ясувати у міської ради, чи засідала комісія і яким чином без її згоди та відома могла б бути включена до складу комісії. 20 листопада 2018 року позивач отримала відповідь з поліції про те, що перевіркою не встановлено, де позивач у складі комісії проводила обстеження вказаних будинків. У зв`язку із тим, що ця неправдива інформація стосовно неї, яка вийшла за межі міста і області завдає їй моральної шкоди, безпідставно ганьбить її в очах близьких і навіть незнайомих людей, її це дуже хвилює і змушує шукати спростування необґрунтованих відомостей стосовно її особи. У позивача погіршився стан здоров`я, у листопаді 2018 року змушена була неодноразово звертатись до Львівського обласного кардіологічного центру, оскільки їй протипоказані як фізичні, так і емоційно-психологічні навантаження. Також зверталася на гарячу лінію Львівської обласної державної адміністрації. 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 отримала відповідь з Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації, яка за змістом є аналогічною відповіді Бродівської РДА від 24 жовтня 2018 року.

Рішенням Бродівського районного суду міста Львівської області від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутнє поширення інформації, яка порочить честь, гідність ОСОБА_1 в розумінні статті 277 Цивільного кодексу України, а тому юридичний склад правопорушення який є підставою для задоволення позову про захист честі, гідності відсутній.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 листопада 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Секретар О. Л., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди.

В частині вимог про захист честі і гідності ця справа не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ціна позову у частині вимог про відшкодування моральної шкоди становить 200 000 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250=525 500 грн).

Отже, ця справа не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд може віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України знаходиться у розділі І «Загальні положення» цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, взявши до уваги предмет позову, складність справи, її значення для сторін та суспільства, Верховний Суд визнає цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Доводи касаційної скарги в основному зводяться до непогодження з встановленими обставинами справи та переоцінки доказів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Секретар О. Л. подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Секретар Оксани Леонідівни на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бродівської міської ради, Бродівської районної державної адміністрації про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний