Справа № 128/988/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17.01.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Іоновій К.В., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

16.04.2018 року позивач ПАТ КБ Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1

19.04.2018 судом відкрито провадження даній у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та вирішено справу розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Позовні вимоги позивача умотивовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 05.02.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18 849, 63 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Вказує, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку чим в порушення своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29.03.2018 року відповідач заборгувала позивачу 63 971,27 гривень, з яких: 16 587,07 гривень - заборгованість за кредитом; 12 427,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 27 202,68 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 7 753, 98 гривень - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

18.03.2019, через канцелярію суду від представника відповідача - Матюха В.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову, яка мотивована тим, що згідно до наданих позивачем документів остання операція вчинена відповідачем 13.01.2014 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 18.04.2018 року.

З посилкою на ст. 257, ч.1,5 ст.261, ст. 256, ч.4 ст. 267 ЦПК України просить суд застосувати строки позовної давності у даній справі та в задоволенні позову - відмовити за пропуском строку позовної давності (а.с. 99-101).

08.01.2019 до судового засідання учасники справи не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому представник позивача - Сауляк Є. В. позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити; представник відповідача - ОСОБА_3 - просив суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з спливом строку позовної давності.

Також представник відповідача - ОСОБА_3 . 08.01.2019, через канцелярію суду надав уточнену заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову, яка мотивована тим, що згідно до наданих позивачем документів остання операція вчинена 19.05.2014 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у квітні 2018 року, тобто після 3-х річного терміну від коли було порушено права ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"

Дослідивши письмові заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає що у задоволені позові слід відмовити, виходячи з такого.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н 05.02.2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 18 849,63 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заява за підписом сторін даного договору (а.с. 6).

Також відповідачем 05.02.2013 було підписано генеральну угоду про реструктеризацію заборгованості і приєднання Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с.7).

Згідно з наданим станом на 29.03.2018 року розрахунком заборгованості за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 63 971,27 гривень, з яких: 16 587,07 гривень - заборгованість за кредитом; 12 427,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 27 202,68 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 7 753, 98 гривень - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с. 4-5).

У відповідності до вимог ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, та якщо в договорі встановлений строк виконання зобов`язання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов`язання по наданню в кредит відповідачу відповідних коштів виконав шляхом відкриття карткового рахунку, на який надав відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання по кредитному договору відповідачем належним чином не виконувалося, в зв`язку з чим, відповідно до наданого розрахунку, за період з 05.02.2019 року по 29.03.2018 року у відповідача утворилася заборгованість в сумі -63 971,27 гривень ( а.с.4-5).

В результаті такого прострочення відповідач порушив умови договору.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з даним позовом до суду 16.04.2018 року, що підтверджується наявністю вхідного штампу на позовній заяві (а.с.1).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-738цс15 від 24.06.2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами загальної юрисдикції, вказано, що виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність судом застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Через канцелярію суду представник відповідача - Матюха В.В. 08.01.2020 подав уточнену письмову заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову, яка мотивована тим, що згідно до наданих позивачем документів остання операція вчинена 19.05.2014 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у квітні 2018 року, тобто після 3-х річного терміну від коли було порушено права ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Згідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв`язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред`явлення окремих вимог у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Крім того, аналогічного правового висновку 20.11.2013 року дійшов Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-126 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу позовної давності, вказавши, що пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв`язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Судом установлено, що згідно Умов і правил надання банківських послуг погашення процентів за користування кредитними коштами повинно відбуватися щомісячно. Тобто, через місяць у випадку нездійснення проплати процентів за користування кредитними коштами банк був обізнаний про те, що його права порушені.

Крім цього, судом також установлено, що останній платіж за даним кредитним договором був здійснений відповідачем ще 19.05.2014 року і з того часу відповідач кредитними коштами не користувалася, проценти не сплачувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 29.03.2018 ( а.с.4-5) та випискою про рух коштів по рахунку відповідача, відповідно до якої останнє поповнення карткового рахунку відповідача відбулось 19.05.2014, інші операції після даної дати були здійснені банком самостійно, а саме списання коштів, штраф за прострочку кредиту тощо ( а.с.107-109). До суду з даним позовом позивач звернувся 16.04.2019, тобто пройшло більше 3-х років, коли позивач дізнався про порушення свого права у кредитних правовідносинах, які виникли між позивачем та відповідачем за договором від 05.02.2013.

Також при винесені даного рішення суд приймає до уваги, що позивачем не доведено належними та допустими доказами, що у період з 19.05.2014 року і до моменту звернення до суду 16.04.2018 року банк повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача під час розгляду даної справи не подавав заяву про поновлення строку позовної давності, з обґрунтуванням поважності пропущення строку позовної давності.

Таким чином, оскільки представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано заяву про застосування позовної давності, тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», з підстави пропуску ним трирічного строку позовної давності.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Вінницькій районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 17.01.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко