Справа №345/2196/18
Провадження № 2/345/15/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

з участю: представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки у спільній частковій власності, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.04.2016 року визнано за позивачкою ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , а саме на 9/16 частини домоволодіння в АДРЕСА_1 , за відповідачкою ОСОБА_4 визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , а саме на 7/16 частини домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Даний будинок був збудований батьком позивачки. 02.02.2016 року позивачкою було виготовлено технічну документацію на даний будинок. Проте спільне проживання в одному будинку між позивачкою та відповідачкою неможливе з причин побутових конфліктів і несприятливих стосунків.

Тому позивачка звернулась до суду із даним позовом в якому просить здійснити розподіл в натурі і виділити ОСОБА_3 9/16 частки, що належить їй на праві власності в будинковолодінні, який знаходиться в АДРЕСА_1 з визначенням конкретних приміщень.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просить провести розподіл будинковолодіння згідно висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, відповідно до першого варіанту розподілу.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що позивачка ОСОБА_3 в своїй позовній заяві просить суд здійснити розподіл в натурі і виділити їй 9/16 частки даного домоволодіння з врахуванням прибудови, яка в технічному паспорті та довідці Івано-Франківського ОБТІ зазначено, що прибудова під літерою «А1» - самовільна будівля. Оскільки прибудова, площею 53,9 кв.м. позначена в техпаспорті літерою «А1», самочинно збудована без відповідних дозвільних документів, то рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.04.2016 року було відмовлено позивачці ОСОБА_3 про визнання за нею права забудовника щодо даної прибудови, з правом здачі даної споруди в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності. Оскільки існує самочинна прибудова тому даний позов є безпідставним. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішення Калуського міськрайонного суду від 12.04.2016 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 7/16 частини домоволодіння в АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 визнано 9/16 частини даного домоволодіння, що в цілому складається з наступних будівель та споруд: «А»-житлового будинку, площею 93,8 кв.м., інвентаризаційною вартістю 161365,00 грн.; «Б»-сараю, площею 23,2 кв.м., вартістю 59 840 грн.; «В»- сараю, площею 42,0 кв.м., вартістю 3589,00 грн.; «Г»- сараю, площею 11,5 кв.м., вартістю 613,00 грн.; «Е»- убиральні, площею 1,3 кв.м., вартістю 4759,00грн.; «Є»- навісу, площею 19,7 кв.м., вартістю 904,00 грн.; «К»- навісу, площею 8,3 кв.м., вартістю 385,00 грн.; під № 1 - криниці, вартістю 6867,00 грн.; під № 2 - воріт, площею 4,9 кв.м., вартістю 640 грн.; під № 3 - воріт, площею 5,1 кв.м., вартістю 667, 00 грн.; під № 4 - огорожі, площею 124, 2 кв. м., вартістю 2022,00 грн. - (а.с.4-7).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20.09.2016 року року за позивачкою ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності на 9/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 - (а.с.14-15).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1 , вбачається, що в ньому містяться відмітки про самочинне будівництво: А1 - прибудова (а.с. 11-13).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що прибудова, площею 53,9 кв.м. позначена в техпаспорті літерою «А1», самочинно збудована без відповідних дозвільних документів, то рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.04.2016 року було відмовлено позивачці ОСОБА_3 про визнання за нею права забудовника щодо даної прибудови, з правом здачі даної споруди в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності.

Окрім того судом призначалась будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку від 02.04.2020 року судовим експертом запропоновано 8 варіантів розподілу будинковолодіння в натурі. У даному випадку представник відповідача не бажає отримати компенсацію за свою частку у натурі.

За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог про виділення позивачу в натурі 9/16 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зважаючи на наявність самочинного будівництва (прибудови), у зв`язку з чим такий втратив тотожність з тим, на який сторонами отримано право власності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: