Справа № 425/2079/19
Провадження № 22-ц/810/922/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року, ухваленого Рубіжанським міським судом у складі: судді Романовського Є.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який мотивував тим, що 09 квітня 2019 року о 10-й год. під час керування позивачем власним автомобілем Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі по вул. Заводській в м. Рубіжне в районі заводу «Зоря» автомобіль ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача скоїв зіткнення з автомобілем позивача, в результаті чого було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Сторони по справі спільно склали повідомлення про цю дорожньо-транспортну пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яке згідно ст. 124 КУпАП та вказаного Закону є підтвердженням вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та завдання позивачу матеріальних збитків в результаті пошкодження належного йому автомобіля.

На момент скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «Страхова група « ТАС», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 8112 грн, а відповідач сплатив позивачу 2000 грн в якості компенсації за вчинені пошкодження автомобіля.

Однак вказані суми виплат не покрили вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, яка відповідно до акту здачі-прийняття виконаних ФОП ОСОБА_3 робіт з ремонту автомобілю від 21.05.2019 року склала 23346 грн. Отже, загальна вартість невідшкодованої відповідачем майнової шкоди складає 13234 грн, які позивач сплатив власним коштом в якості оплати здійсненних робіт з ремонту пошкодженого автомобіля.

Крім того, діями відповідача по пошкодженню належного позивачу майна та неможливість користуватися транспортним засобом за призначенням останньому було завдано моральної шкоди, через зазначені події позивач не зміг 09.04.2019 року вчасно прибути до Першого апеляційного адміністративного суду в якості представника, а в період з 09.04.2019 року по 21.05.2019 року позивач та його родина вимушена була користуватися громадським транспортом та послугами таксі, що викликало суттєві незручності у пересуванні та додаткові незаплановані витрати, а сам позивач вимушений був відмовитися від деяких важливих для нього справ.

Тому на підставі ст. 1192, 1194, 22, 23 ЦК України позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 13234 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 13234 грн та моральної шкоди - 2000 грн, а разом на загальну суму 15234 грн, та судовий збір в сумі 922,08 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові у справі № 755/28006/15-ц від 04.07.2018 року, щодо покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідній договір страхування і сплачує страхові внески, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, відповідно до укладеного між відповідачем та АТ «Страхова група «ТАС» становить 100000 грн, за умови суми матеріальної шкоди 23246 грн останньою виплачено позивачу лише 8112 грн і страхова компанія не залучена до участі у справі, франшизу відповідач сплатив позивачу відразу після ДТП, то скаржник не є належним відповідачем по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність аргументів апеляційної скарги позивача, вважає, що суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків як різниці між сумою страхового відшкодування та фактичною сумою вартості відновлювального ремонту автомобіля, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15, постанови Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13.05.2019 року по справі № 522/538/17 та № 369/2403/17-ц, від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16-ц.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року головуючим у справі визначено суддю Луганську В.М., склад колегії Авалян Н.М., Коновалова В.А. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 30.10.2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху. Апеляційне провадження по справі було відкрито 08.11.2019 року, ухвалою суду від 15.11.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 09.12.2019 року.

09 грудня 2019 року розгляд справи було відкладено на 18 грудня 2019 року у зв`язку з перебуванням судді Авалян Н.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про відвід судді Луганської Валентини Миколаївни.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2019 головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Авалян Н.М., Коновалова В.А.

Справу призначено до судового розгляду на 16 січня 2020 року о 12-й.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 , третя особа акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Предметом перегляду апеляційного суду є рішення суду в задоволеній частині позову.

Судом встановлено, що транспортний засіб Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 21.07.2017 року серія НОМЕР_3 (а.с. 4).

09.04.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 09.04.2019 року о 10-00 год. та вину у якій ОСОБА_2 визнав повністю (а.с. 5).

Відповідно до акту № 21/05 здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 21.05.2019 року та квитанції № 21/05, виданої ФОП ОСОБА_3 , основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, загальна вартість робіт з ремонту пошкодженого автомобілю Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 23346 грн, яка сплачена 21.05.2019 року ОСОБА_1 . ФОП ОСОБА_3 (а.с. 7-10).

Страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_2 , здійснено ОСОБА_2 у АТ «Страхова группа «ТАС» на період з 16.12.2018 року по 15.12.2019 року за шкоду, заподіяну майну на суму 100000 грн, що підтверджується полісом № АМ/9348139 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.12.2018 року (а.с. 31).

Через систему самообслуговування «Приват 24» безготівковим зарахуванням ОСОБА_1 сплачено АТ «Страховою групою «ТАС» 8112 грн страховку на відшкодування згідно полісу АМ/9348139 від 15.12.2018 року (а.с. 13).

09.04.2019 року ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 у якості франшизи 2000 грн за страховим полісом ОСОБА_2 № АМ/9348139 (а.с. 30).

Задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 1192 ЦК, виходив з того, що оскільки суми, сплачені відповідачем 2000 грн та третьою особою - 8112 грн. в рахунок відшкодування шкоди, не покривають дійсних витрат, понесених позивачем на ремонт транспортного засобу Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача майнова шкода у розмірі 13234 грн.

Проте, такі висновку суду в наведеній частині не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № АМ/9348139 страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000 грн на момент вчинення ДТП була АТ «Страховою групою «ТАС».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У своїй постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови, згідно якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.).

Вказані висновки щодо застосування відповідної норми права мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на вимогу закону до законності і обґрунтованості судового рішення (статі 263 ЦПК україни).

Тому слушним є довід апеляційної скарги про неврахування судом вказаної правової позиції Верховного суду про застосування відповідних норм права у їх взаємозв`язку.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог як деліктне зобов`язання між позивачем як потерпілою в ДТП особою та відповідачем із завдання останнім шкоди майну позивача внаслідок ДТП, суд не звернув уваги на вказані вимоги закону та неправильно застосував відповідні норми матеріального права, оскільки за умови існування договірних зобов`язань між відповідачем та страховою команією, якою застраховано обов`язкову цивільно-правову відповідальність відповідача, обов`язок з відшкодування завданої шкоди у відповідача може виникати лише у разі перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика.

Оскільки страховиком виплачено позивачу страхове відшкодування у розмрі 8112,00 грн, а страхова сума за шкоду, заподіяну майну, за договором страхування становить 100000 грн, то висновок суду про те, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача за завдану матеріальну шкоду, розмір якої не перевищує страхового відшкодування, є відповідач ОСОБА_2 , є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу позивача про необґрунтованість скарги з посиланням на відповідну судову практику Верховного Суду колегією суддів не може бути взятий до уваги як помилковий, оскільки у наведених позивачем постановах відсутні висновки про застосування відповідних норм права і вони є судовими рішеннями у конкретних справах, розглянутих за певними доводами касаційних скарг, які є відмінними від доводів у теперішній справі, та за інших фактичних обставин і наданих сторонами доказів

Тому доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального права.

Тому апеляційна скарга в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню, а рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права на підставі пункту четвертого частини першої статті 376 ЦПК України скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн, то переглядаючи рішення у вказаній части, колегія суддів зазначає, що жодних доводів з цього приводу апеляційна скарга не містить, лише загальне посилання на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матерального права судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджує висновки суду про доведеність протягом розгляду справи завдання моральної шкоди позивачу порушенням його прав, оскільки останній не зміг з`явитися до судового засідання 09.04.2019 року, він та його родина тривалий час перебували без транспортного засобу та вимушені користуватися іншими видами транспорту.

Висновок суду про відшкодування моральної шкоди саме відповідачем, а не страховою компанією, в якій застраховано його відповідальність, є правильним. Статтею 26-1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Відшкодування страховою компанією моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, Законом не передбачено.

Розмір завданої позивачу моральної шкоди визначено судом з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга в наведеній частині підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову було заявлено дві вимоги майнового характеру:одна про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 13234 грн і друга - про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач визначив її у грошовому вимірі, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року (справа № 61-23674св18).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб . Тобто ставка судового збору за подання позову складає 768,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI (в редакції, чинній на час подачі апеляційної скарги) судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Тобто ставка судового збору складає 1152,60 грн.

Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов задовольняється частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подачу позовної заяви, у розмірі 66,14 грн = (768,40 x 2000: 23234). Часткове задоволення апеляційної скарги відповідача є підставою для стягнення з позивача на користь відповідача судового збору пропорційно задоволеній частині у розмірі 99,22 грн (768,40 x 150% x 2000: 23234)

Отже, шляхом взаємозаліку судових витрат з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 33,08 грн (99,22-66,14), що відповідає вимогам ст. 141 та підпунктів б) та в) пункту 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Що стосується зайво сплаченого судового збору як позивачем під час подання позову, так і відповідачем за подання апеляційної скарги, то їх повернення передбачено пунктом а) частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» ухвалою суду лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 вересня 2019 року

в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 33,08 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 17 січня 2020 року.

Головуючий

Судді: