СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21373/19

пр. № 2/759/1898/20

07 жовтня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Семененко В.С.,

представника позивача адвоката Вах М.Е.,

представника позивача Телецького В.Т.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Явона А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Генеральний директор Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних за фактичне користування послугами Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь основну заборгованість в розмірі 32010,00 грн; суму інфляційних втрат у розмірі 1060,56 грн; 3 % річних у розмірі 351,67 грн. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1921,00грн, а також суму витрат на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що Спільне підприємство «Партнер» (нині ПрАТ СП «Партнер») є правонаступником МДКП «Партнер» і було створено на підставі Розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києві № 1292 від 09.10.1996. Відповідно до акту прийому-передачі майна засновниками Спільного підприємства «Партнер» в формі акціонерного товариства закритого типу, Ленінградська районна державна адміністрація м. Києва, (частка в статутному капіталі 10%) передала частку свого вкладу до статутного фонду Спільного підприємства «Партнер» в формі АТЗТ майном, а сааме, незавершене будівництво автомобільної стоянки індивідуального транспорту по пр. Корольова АС № 2 . З прийняттям Рішення Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів « Про передачу відкритої автостоянки № 2 по пр. Академіка Корольова та ведення фінансової - господарської діяльності на автостоянці малим підприємством «Партнер» - власникам транспортних засобів, видавалися направлення Державної районної адміністрації, для отримання місця на автостоянці №2 по пр. Корольова , яка в подальшому була передана позивачу в експлуатацію, з автовласниками укладались договори по зберіганню і охороні автомобілів. ОСОБА_1 стала власником металевого гаражного боксу НОМЕР_1 у 1992 року, вказаний бокс, який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування. З моменту набуття права власності на металевий гаражний бокс, Відповідач став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання ( ст.322 ЦК України). Наголошує, що позивач у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів автотранспортних засобів, які належать громадянам, і поширюються на всі автостоянки (крім гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, чи належать цим суб`єктам. Згідно з п.27 зазначених Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі їх зникнення, розукомплектовування або пошкодження під час зберігання, несуть повну матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку. Зазначена автостоянка обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.- 15:2007». Відповідно до ст. 977 ЦК України, за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства, що підтверджується рахунками по сплаті електроенергії,оплаті заробітної плати електромонтера та охоронців, податків, прибирання території, покос трави та ін. Тарифи за надання послуг автовласникам детально розраховані Позивачем, економічно обґрунтовані і відображені у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця. Для обслуговування автостоянки та утримання його в належному стані, Позивачем було укладено договори з постачальниками електроенергії, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона автостоянки, оплата з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, росту цін на матеріали та ремонт та інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат, сплачує рахунками по сплаті електроенергії, на підставі цього було складено калькуляцію вартості утримання одного машиномісця вартість послуг по утриманню якого відповідно до наказу № 214 від 29.12.2007 року було затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 150 грн.; станом на 01 лютого 2011 року, згідно наказу № 6 від 28.01.2011 року, було затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 210 грн. А після чергового зростання цін та мінімальної; заробітної плати , станом на 01 січня 2017 p., згідно наказу № 121 від 30.12.2016 p., затверджено розмір на відшкодування витрат по утриманню одного машиномісця у розмірі 350 грн. Дана калькуляція і є фактичним розрахунком наданих позивачем послуг. В період з 01.01.2008 по 11.11.2019 відповідач повністю припинила сплачувати обов`язкові щомісячні платежі за послуги автостоянки та охорони і зухвало ігнорує всі пропозиції позивача щодо погашення заборгованості. При цьому, позивач продовжує належним чином виконувати свої обов`язки та охороняє транспортні засоби в металевому навісі НОМЕР_1 . Відтак, позивач, керуючись ст. 11, 319,509, 526, 530, 612, 625, 936, 977, ЦК України подав вказаний позов, який просить задовольнити.

Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.11.2019 у цивільній справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому, викладені заперечення відповідача відносно позовних вимог. Так, відповідач зазначає, що жодним із документів позивач не доводить той факт, що ПрАТ СП «Партнер» є правонаступником Закритого акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер», яке в свою чергу, нібито є правонаступником Малого комунального державного підприємства «Партнер», згідно розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва №1293 від 09.10.1996. Окрім того, відповідач звертає увагу, що у додатках до позову відсутній статут ЗАТ СП «Партнер», а статути ПрАТСП «Партнер» та МКДП «Партнер» надані не в повному обсязі, що не дозволяє зробити висновок про будь-яку законну діяльність вказаних підприємств за весь період їх існування та функціонування. Відповідач зазначає, що в акті прийому-передачі майна до статутного фонду товариства складений від 01.11.1996 відсутні будь-які навіть натяки щодо того, що незавершене будівництво автомобільної стоянки передано згідно даного акту прийому-передачі майна до статутного фонду від Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва і якому конкретному товариству (тим більше, що у Позовній експлуатації як мінімум 2 стоянки по проспект Корольова в м.Києві це №2 та №1). Звертає увагу на відсутність в доданих до заяви документах наказу про призначення генерального директора ПрАТ СП «Партнер», зазначає про відсутність в позовній заяві коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій та наголошує на невідповідності позову вимогам ст. 175, 177 ЦПК України. Відтак підлягає поверненню на підставі ч.5 ст. 49 ЦПК України, п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України. Відповідач визнає що вона є власником металевого гаражного боксу НОМЕР_1 з 1992 року, проте заперечує той факт, що металевий бокс НОМЕР_1 знаходиться на земельній ділянці, відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування, оскільки рішення щодо передачі у власність чи оренду технічної земельної ділянки Київська міська рада не приймала, відтак, якщо у відповідача і є якісь правовідносини, пов`язані з розміщенням та експлуатацією металевого гаражного боксу, то іншим суб`єктом таких правовідносин є КМДА а не позивач. Окрім того, вказує, що 01.07.2009 відповідача було відраховано з членів автостоянки про що наголошував у листі від 23.07.2009. Окрім того, наголошує, що нею неодноразово подавались повідомлення та заяви до правоохоронних органів з приводу того, що ОСОБА_3 погрожував і погрожує життю та здоров`ю відповідача особисто, та членам її родини. Стверджує, що за вказівкою ОСОБА_3 невідомі особи в гаражний замок налили суперклей, відірвали металевий лист над гаражними воротами, пошкодили внутрішню оббивку гаражу, перешкоджали доступу до гаража, послуг по охороні майна не надавали. У зв`язку з чим, вважає, що підстави для задоволення позову у даному випадку відсутні. Просила позов залишити без розгляду, а, у випадку прийняття рішення про розгляд даного позову, перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 24.02.2020 клопотання відповідача про призначення цивільної справи до розгляду в порядку загального позовного провадження, - в частині розгляду справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення. При цьому, розгляд цивільної справи постановлено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили задовольнити.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, подали клопотання про залишення позову та про витребування доказів.

Відповідно до ухвал Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2020 у задоволенні вказаних клопотань було відмовлено.

Окрім того, сторона відповідача подала до суду заяву про застосування спливу строку позовної давності як підстави відмови від позову. Заява обґрунтована тим, що предметом позову є сума заборгованості з нарахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за фактичне користування послугами, яка обраховувалась з 01.01.2008 до моменту подання позову. Тобто до 15.11.2019. Заперечуючи проти задоволення позову в повному обсязі, відповідач звертає увагу на те, що всі претензії в частині нібито зобов`язання щодо сплати коштів за період з 01.01.2008 до 15.11.2016 минув.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 була допитана у якості свідка та пояснила, що сплачувала за нібито послуги СП «Партнер» з 1993 до 2008 з охорони даного гаражу. Вважає, що на даний час половина об`єкту де знаходиться гараж знаходиться на частині без асфальтового покриття, хоча ОСОБА_1 здавала кошти на огорожу, вивіз землі, асфальтування. ЇЇ сім`я будувала гараж своїми власними силами, ніяких дій з боку СП «Партнер» щодо оформлення гаражу у власність, вчинено не було. Окрім того, наголошувала, що неодноразово зверталась за отриманням фінансової документації, яка б підтверджувала сплату грошових коштів за ті чи інші послуги, проте, їй було відмовлено в отриманні такої документації. Вважає, що гараж знаходиться за територією автостоянки, при цьому, сплачувала кошти СП «Партнер», оскільки той обіцяв надавати послуги з охорони автостоянки. Вирішила припинити у 2008 році сплату платежів після того, як трапилась дорожньо-транспортна пригода і було пошкоджено гараж, після чого вона звернулась до генерального директора СП «Партнер», який їй відмовив у допомозі по відновленню гаражу, зазначивши, що оскільки гараж є власністю ОСОБА_1 , вона повинна ремонтувати його самостійно. На думку ОСОБА_1 , СП «Партнер» не охороняв належним чином її гараж, який був розбитий внаслідок ДТП, після чого, вона припинила сплачувати платежі. Зазначила, що в її гаражі зрізали замки, шкодили майно. Підтвердила, що в гаражі зберігається автомобіль, при цьому, зазначила, що, наразі, не користується ані автомобілем, ані гаражем. Зазначила, що не зверталась до будь-яких органів зі скаргами на неякісні послуги з боку СП «Партнер».

Свідок ОСОБА_4 , який є сином відповідача підтвердив, що був користувачем гаражу з 1998 року і до 2008 року. Зазначив, що йому відомо, що у 2013 році представники позивача залили суперклей до замків, що заважало користуванню гаражем, потім у 2016 році зверху гаражу було відірвано залізо, зазначав про постійні погрози, образи з боку позивача. Підтвердив, що у металевому гаражі зберігається автомобіль. Світла у гаражі немає, хоча в інших гаражах є світло. Зазначав, що позивач не надає послуги, при цьому необґрунтовано вимагає коштів за, начебто, надані послуги. Вказував, що може сплачувати за надані послуги, проте вони надаються неякісно.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Представника Президента України від 01 вересня 1992 №383 «Про передачу відкритих автостоянок №1 та №2 по проспекту А. Корольова малому підприємству «Партнер», автостоянку № 1 та автостоянку №2, що розташовані по пр. А. Корольова, передано малому підприємству «Партнер» в експлуатацію.

Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва 09.10.1996 видано розпорядження №1293 про перереєстрацію малого державного комунального підприємства по експлуатації та будівництву індивідуальних гаражів та автостоянок «Партнер» в спільне підприємство «Партнер» у формі закритого акціонерного товариства. При цьому, встановлено, що спільне підприємство «Партнер» є правонаступником МДКП «Партнер».

Відповідно до акту Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва щодо прийому-передачі майна до статутного фонду від 01.11.1996р. комісія прийняла, а державна адміністрація передала як частку свого вкладу до статутного фонду товариства наступне майно: незавершене будівництво автомобільної стоянки індивідуального транспорту по пр. Корольова.

За інформацією, викладеною в листі Департаменту земельних ресурсів від 30.01.2020, за данними Міського земельного кадастру земельна ділянка (код 75:005:003) площею 11089,32 кв.м. за адресою проспект Академіка Корольова обліковується за ПрАТ СП «Партнер».

При цьому, відсутність рішення Київської міської ради щодо передачі вказаної земельної ділянки позивачу, а також відсутність інформації щодо державної реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на ній у міському земельному кадастрі не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Сторони визнають, що ОСОБА_1 є власником металевого гаражного боксу НОМЕР_1 з 1992 року. При цьому, позивач вважає, що гаражний бокс розташовано на відкритій автомобільній стоянці №2, при цьому, відповідач заперечує цей факт, оскільки гараж знаходиться поруч з її будинком, а також, враховуючи, що гараж розташований на ділянці без асфальтного покриття, на відміну від іншої частини автостоянки.

З фотографій, наданих позивачем вбачається, що металеві бокси розташовані щільним рядом один до одного, при цьому, сусідні бокси від відповідача НОМЕР_2 та НОМЕР_1 визнають, що вони знаходяться на автостоянці та уклали письмові договори про те, що Приватне акціонерне товариство МП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні автомобіля на автостоянці № 2 на критому машиномісці, а автовласники зобов`язані своєчасно проводити оплату за охорону автомобіля.

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження своєї позиції щодо місцязнаходження гаражного боксу на території, відмінній від території стоянки №2.

Щодо суті правовідносин між сторонами, слід зазначити, що відповідач не заперечує факт зберігання в гаражному боксі свого автомобіля, не заперечує факт виконання своїх зобов`язань та сплату до 2008 року платежів позивачу, проте стверджує, що оскільки послуги надавались неякісно, відповідач припинив сплату вказаних платежів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі статтею 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

За змістом статей 208, 218, 936, 937 ЦК України недодержання сторонами письмової форми угоди не позбавляє їх права у разі виникнення спору доводити наявність останньої іншими засобами доказування, до яких можуть бути віднесені, зокрема письмові докази (розписки, чеки, платіжні доручення та ін.).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що проста письмова форма договору зберігання в залежності від речі, що передається на зберігання, та виду діяльності зберігача, може мати вигляд квитанції, чеку, чи іншого документа, яким може бути журнал.

При цьому, відповідач визнає факт зберігання автомобіля в гаражному боксі, що свідчить про користування ним, при цьому, ПрАТ СП «Партнер» здійснювало зберігання й охорону майна та несло експлуатаційні витрати на його утримання: витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки.

За змістом ч. 1 ст. 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається із взаєморозрахунку з арендаторами відповідач здійснювала оплату внесків до лютого 2008 року.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникали конфліктні ситуації щодо пошкоджень замка в гаражному боксі, інших пошкоджень гаражного боксу, погроз зі сторони позивача відповідачу, проте, вказані факти, не можуть бути підставою для односторонньої відмови відповідача від виконання своїх зобов`язань, за умови дотримання іншою стороною - позивачем своїх обов`язків.

Встановлено, що з лютого 2008 по листопад 2019 відповідач не здійснювала оплати. При цьому суд не бере до уваги квитанцію надану відповідачем про сплату 900,00 грн 22.10.2008, оскільки вказані кошти були перераховані на рахунок у філії АКБ «Золоті ворота», який було закрито 18.09.2008.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, при визначенні суми заборгованості, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у межах строку позовної давності щодо платежів за т трирічний період до дати звернення позивача з позовом.

Враховуючи зазначене, відповідач зобов`язаний нести витрати по сплаті обов`язкових платежів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Відтак, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 12460,00, інфляційні втрати в розмірі 1060,56 грн, а також, три відсотки річних у розмірі 351,67 грн, а всього, стягнути 13872,23 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1387,22 грн.

Керуючись ст.ст. 530, 611, 625, 901, 903, 936, 977 ЦК України, ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» заборгованість в розмірі 12460,00, інфляційні втрати в розмірі 1060,56 грн, а також, три відсотки річних у розмірі 351,67 грн, а всього, стягнути 13872,23 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» сплачену суму судового збору в розмірі 1387,22 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Святошинський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.10.2020.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство СП «Партнер» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Жмеринська, 1а, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Суддя Ю.В. Войтенко