Справа № 522/4097/16-ц
Провадження № 2/522/3354/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський девелопмент», третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 року Публічне акціонерне товариство «ІмексБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач-1), ТОВ «Шевченківський Девелопмент» (Відповідач - 2) про визнання недійсним договору № 1 про відступлення права вимоги від 18.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням внесених змін) позивач посилається на те, що між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Шевченківський Девелопмент» укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №80/12 від 24.09.2012 року, на строк до 10.10.2016 року включно.

11.10.2019 року за результатами проведення торгів між ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» був укладений Договір №108 про відступлення прав вимоги, предметом якого зокрема було відступлення права вимоги за Кредитним договором №80/12 від 24.09.2012 року.

Права позивача порушені тим, що на підставі спірного Договору № 1 про відступлення права вимоги від 18.12.2014 року, що до ТОВ «Шевченківський Девелопмент» від ОСОБА_2 начебто перейшло право вимоги грошових коштів від позивача за Договором № від 02.07.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та AT «ІМЕКСБАНК», внаслідок чого з порушенням норм чинного законодавства було вчинено залік зустрічних однорідних вимог з AT «ІМЕКСБАНК» за кредитним договором, укладеним між AT «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Шевченківський Девелопмент», право вимоги за яким в свою чергу було відступлене ТОВ «ФК «Геліос».

Ухвалою від 16.03.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №522/4097/16-ц. Запропоновано відповідачу подати до 12.04.2016 р. письмові заперечення проти позову та докази які у нього є, або посилання на докази, якими він обґрунтовується.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №247 від 29.03.2016 року ( т. 1 а.с. 81), який був наданий до суду Відділом державної реєстрації актів цивільного стану (архів), на підставі ухвали від 16.11.2016 року.

Ухвалою від 15.05.2017 року, витребувано з Овідіопольській районній державній нотаріальної контори (Одеська область, Овідіополь, вул. Суворова, 2-а) інформаційну довідку щодо виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відомості щодо його правонаступників.

27.06.2017 року від Овідіопольської районної державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.06.2017 року №48101997, а також лист від 19.06.2017 року вих.№904/01-16, яким зазначено, що спадкова справа ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року заведена приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М.

Ухвалою від 04.07.2017 року витребувано у Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М., належним чином засвідчену копію спадкової справи № 58971749, що зареєстрована за № 10/2016 щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.02.2018 року від приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М. надійшла копія спадкової справи №10/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою від 26.10.2018 року замінено первісного відповідача - ОСОБА_2 , на належного відповідача - ОСОБА_1 по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІМЕКСБАНК», до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський Девелопмент» про визнання недійсним договору.

04.12.2018 року через канцелярію суду позивач подав заяву про уточнення позову.

Позивач заявив клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 23.04.2019 року Клопотання позивача - задоволено.

Витребувано у Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Разумовська, 37 м. Одеса, 65091) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з відомостями про народження фізичної особи ОСОБА_2 та його походження, а у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, витребувати витяг з відомостями, що містяться в книгах державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книгах.

Витребувано у Овідіопольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул. Суворова, 2а, смт. Овідіополь, Одеська область, 67801) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з відомостями про народження фізичної особи ОСОБА_2 та його походження, а у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, витребувати витяг з відомостями, що містяться в книгах державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книгах.

До суду надійшла заява представника Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про залучення до справи правонаступника, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос».

Ухвалою від 11.12.2019 року залучено до участі у справі №522/4097/16-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІМЕКСБАНК», до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський Девелопмент» про визнання недійсним договору, у якості правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос».

25.02.2020 року представник позивача подав клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 25.02.2020 року клопотання представника позивача задоволено частково:

1. Витребувано у Головному управлінні ДМС у Донецькій області, відомості з особових справ та копії документів (свідоцтва про народження), що підтверджують родинні зв`язки між ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_2 .

2. Витребувано у Головному управлінні ДМС у Одеській області, відомості з особових справ та копії документів (свідоцтва про народження), що підтверджують родинні зв`язки між ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_2 .

3. Витребувано у Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з відомостями про народження фізичної особи ОСОБА_2 та його походження, а у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, надати витяг з відомостями, що містяться в книгах державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книгах.

4. Витребувано у Овідіопольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з відомостями про народження фізичної особи ОСОБА_2 та його походження, а у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, надати витяг з відомостями, що містяться в книгах державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книгах.

5. Витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Донецькій області, витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з відомостями про народження фізичної особи ОСОБА_3 , який народився в м. Макіївка Донецької області та ОСОБА_2 , який народився в м. Макіївка Донецької області та його походження, а у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, надати витяги з відомостями, що містяться в книгах державної реєстрації актів цивільного стану і метричних книгах.

6. Витребувано у Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» та Національного банку України, належним чином засвідчену копію Постанови НБУ №749/БТ від 27.11.2014 року «Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності».

Представник ПАТ «Фінансова компанія «Геліос» подав заяву, в якій просив залучити ПАТ«ІМЕКСБАНК» (, місцезнаходження: 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12А, поштова адреса - 04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А) у справі № 522/4097/16-ц про визнання недійсним договору, третьою особою на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою від 25.02.2020 року залучено до участі у цивільній справі №522/4097/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський Девелопмент» про визнання недійсним договору, третьою особою на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (, місцезнаходження: 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12А, поштова адреса - 04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А).

Представник ПАТ «Фінансова компанія «Геліос» подав позовну заяву у новій редакції від 24.04.2020 року.

Ухвалою від 02.06.2020 року закрито підготовче провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , ТОВ «Шевченківський Девелопмент» про визнання недійсним договору. Призначено справу до судового розгляду по суті на 26 червня 2020 року на 12.45 год..

Станом на день ухвалення рішення у даній справі відповідачем відзиву або інших документів суду не надано.

Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.12.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ « Шевченківський Девелопмент» було укладено Договір № 1 про відступлення права вимоги (далі - «Договір відступлення»).

Відповідно до п. 1.1. Договору відступлення первісний кредитор ОСОБА_2 відступає, а новий кредитор ТОВ «Шевченківський Девелопмент» набуває право вимоги, належне первісному кредитору у відповідності до Договору від 02.07.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року Вклад «Постійний клієнт» 13 міс» вид вкладу «ПосК13м11$» (далі - основний договір), укладеного між первісним кредитором та AT «ІМЕКСБАНК».

Згідно з п. 1.2. Договору відступлення за цим договором новий кредитор одержує право, замість первісного кредитора, вимагати від боржника сплати грошових коштів за банківським вкладом у розмірі, визначеному вп. 2.1, цього Договору.

До нового кредитора переходять усі права та обов`язки первісного кредитора за основним договором (п. 1.3. Договору відступлення).

Умовами п. 2.1. Договору відступлення право вимоги передбачено, право вимоги, що відступається, становить суму банківського вкладу у розмірі 127 460,65 доларів США та суму нарахованих відсотків по даному вкладу відповідно до умов основного договору.

В п. 3.1., 3.2. Договору відступлення зазначено, що у зв`язку з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору винагороду в сумі 2 009 850,51 грн. без ПДВ, що за курсом НБУ станом на 18.12.2014 року становить 127 460.65 дол. США. Сторони визначають порядок сплати ціни Договору відступлення окремою угодою.

Слід вказати на те, що правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» відповідно до статей 215, 216 ЦК України.

З огляду на зазначені приписи, а також правила статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, договір, який оспорюється особою, що не була його стороною, повинен впливати на певні права та обов`язки такої заінтересованої особи.

Позов у цій справі було подано, як зазначалося, про визнання правочинів недійсними.

Позивач зазначає, що Договір відступлення укладений з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Статтею 530 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції закону, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

За умовами Договору банківського вкладу вклад розміщено 02.07.2014 року строком на 399 днів, тобто строком до 06.08.2015 року.

Відповідно до п. 6.4. Договору банківського вкладу повернення вкладу або його частини раніше настання дати його повернення вважається достроковим.

Вкладник має право звернутись до Банку з письмовою вимогою про повернення суми вкладу або його частини до закінчення строку, вказаного в договорі про приєднання до Договору банківського вкладу за 31 календарний день.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , до укладення спірного договору відступлення, звертався письмово до АТ «ІМЕКСБАНК» з вимогою повернути йому грошові кошти за Договором від 02.07.2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, а отже станом на 18.12.2014 року строк виконання зобов`язань АТ «ІМЕКСБАНК» по поверненню банківського вкладу не настав.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною третьою статті 656 Цивільного кодексу України зазначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право вимоги як майновий об`єкт цілком відповідає законодавчо встановленим критеріям, що використовуються для позначення поняття активу. Такий об`єкт виникає в результаті минулих подій, а від його використання очікується вигода у вигляді його погашення коштами чи в інший спосіб.

У бухгалтерському обліку оборотні активи визначені як кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу або протягом дванадцяти місяців з дати балансу (п. 3 розділу I НП(С)БО 1). При цьому дебіторська заборгованість визнається різновидом оборотних активів.

На основі викладеного ВАСУ дійшов висновку, що дебіторська заборгованість (а отже, і право вимоги як еквівалент поняття "дебіторська заборгованість") для цілей оподаткування є оборотним активом, тобто товаром.

Дана позиція була викладена у постанові ВАСУ від 23.09.2014 р. № К/800/32942/14, від 19.11.2013 р. № К/800/17433/13 у справі № 2а-7912/12/1370.

Згідно з пп. 14.1.255 ПКУ відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Тобто в дане поняття включаються операції з переуступки будь-яким кредитором (первісним або наступними), права вимоги саме боргу на користь третьої особи (грошових і негрошових) новому кредитору за компенсацію у будь-якій формі (грошову та негрошову) чи без такої.

Так, суд приходить до висновку, що станом на 18.12.2014 року у АТ «ІМЕКСБАНК» не було заборгованості по виплаті банківського вкладу ОСОБА_2 , внаслідок ненастання строку виконання зобов`язань, тобто ОСОБА_2 не міг відступити право вимоги боргу, шляхом укладенням з ТОВ «Шевченківський Девелопмент» саме договору відступлення права вимоги №1 від 18.12.2020 року, з чого вбачаються ознаки удаваного правочину.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями ( боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи.

Відповідно до статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Договір факторингу являє собою фінансування під відступлення права грошової вимоги, відмінними ознаками якого є наступні:

1) предметом договору є право грошової вимоги до третьої особи;

2) фактор передає або зобов`язується передати в розпорядження іншої сторони кошти;

3) послуга фактором надається за плату (у т. ч. шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому ґрунтується відступлення).

Пунктом 3.1. Договору відступлення права вимоги №1 від 18.12.2014 року передбачено, що у зв`язку з відступленням права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору винагороду в сумі 2009 850.51 грн, без ПДВ, що за курсом НБУ станом на 18.12.2014 року становить 127 460,65 дол. США.

Як зазначено на офіційному сайті Національного банку України офіційний курс гривні до долару США станом на 18.12.2014 року становить 1576,8497 гри. за 100 доларів США, що становить 2 009 862,88 гри.

Тобто, право вимоги за договором банківського вкладу було відступлене за ціною, нижчою від суми банківського вкладу, що може свідчити про встановлення дисконту у платі за відступленні права вимоги.

Відповідно до п. 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 операцій з № 352 «Про віднесення фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» віднести до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення,

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за І півріччя 2016 р., розміщених на офіційному сайті Верховного суду України, визначено, що відступлення грошової вимоги до боржника в обмін на грошові кошти є нічим іншим як фінансуванням під відступлення права грошової вимоги, відповідно такі правовідносини регулюються главою 73 ЦК України (посилання на постанови Верховного Суду України від 13 квітня 2016 р. у справах № 3-226гс16, № 3-238гс16, № 3-253гс16, №3-291гс16 та від 25 травня 2016 р. у справах № 3-254гс16 та № 3-477гс16).

З аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що Договір відступлення права вимоги №1 від 18.12.2014 року, за своєю правовою природою, є договором факторингу, оскільки предметом даного договору є право майбутньої грошової вимоги, що не може бути предметом договору відступлення права вимоги, та укладений даний договір з метою отримання ОСОБА_2 фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до АТ «ІМЕКСБАНК», а відступлення права вимоги відбулося за плату.

Частиною першою статті 1082 Цивільного кодексу України встановлено що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Так, матеріли справи містять повідомлення ОСОБА_2 про відступлення права вимоги від 18.12.2014 року (вх. АТ «ІМЕКСБАНК» №13566 від 18.12.2014 року), яким ОСОБА_2 (клієнт за договором факторингу) зазначає, що право вимоги у сумі банківського вкладу в розмірі 127 460,65 дол. США підлягають сплаті АТ «ІМЕНКБАНК» на користь ТОВ «Шевченківський Девелопмент», що також підтверджує правомірність висновків суду про правову оцінку оскаржуваного договору, як договору факторингу.

Статтею 1079 Цивільного кодексу України зазначено що, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, а фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З аналізу норм ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» слідує, що послуги з факторингу мають право надавати лише фінансові установи.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Шевченківський Девелопмент» здійсню основну діяльністю за кодом КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», тобто не є банківською або фінансовою установою.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, з аналізу вищевикладеного вбачається, що Договір відступлення права вимоги №1 від 18.12.2014 року має ознаки договору факторингу, а отже оспорюваний договір вчинено з порушенням вимог статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки ТОВ «Шевченківський Девелопмент» не мала необхідного обсягу повноважень для укладання даного договору, а сам договір не направлений на реальне настання правових наслідків передбачених даним правочином, у зв`язку з чим Договір відступлення права вимоги №1 від 18.12.2014 року підлягає визнанню судом недійсним з підстав передбачених частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача про те, що права вимоги за договором банківського вкладу та договором про приєднання не могли бути відступлені фізичною особою на користь юридичної особи, оскільки юридична особа не може бути стороною публічного договору банківського вкладу, відхиляються судом з огляду на наступне.

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у цьому випадку - договору банківського вкладу між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 .. Відтак, на підставі договору про відступлення права вимоги ТОВ «Шевченківський Девелопмент» не набуває статусу вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо його грошових зобов`язань ТОВ «Шевченківський Девелопмент» стає кредитором цього банку. Водночас кредиторські вимоги ТОВ «Шевченківський Девелопмент», які ґрунтуються на договорі про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мають інше призначення і спрямування (відшкодування вкладникам коштів за їхніми вкладами).

При цьому, статусу вкладника фізична особа набуває лише у випадку укладення договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а також, якщо такі договори укладено на її користь. Набуття статусу вкладника у зв`язку з відступленням права вимоги за вкладом, заміни кредитора у зобов`язанні, що випливає із договору вкладу (рахунку, депозиту), чи придбання частини вкладу за договором купівлі-продажу, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком викладеним Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 819/3047/15, від 8 серпня 2019 року у справі № 826/19560/15 та від 18 вересня 2019 року у справі № 819/3041/15 від 9 жовтня 2019 року у справі № 817/9/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 813/5385/15.

Так, доводи позивача, що правочин щодо відступлення права вимоги є нікчемними з огляду на положення пункту 7 частини 3 статі 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» адже відступлення права вимоги здійснений (Договір № 1 про відступлення права вимоги від 18.12.2014 року) надають перевагу кредитору і одночасно пов`язаною з банком особою - ОСОБА_2 , заслуговує на увагу з огляду на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 «Про віднесення AT «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 26.01.2015 №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у AT «ІМЕКСБАНК», згідно з яким з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в AT «ІМЕКСБАНК».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015 р. №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.05.2015 р. №105 «Про початок процедури ліквідації AT «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації AT «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015р. до 26 травня 2016 р. включно.

Відповідно до частини другої та третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

З пояснень позивача та наявних в матеріалах справи доказів, а саме: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 08.05.2020 року №1, направлений Приморським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління, вбачається; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 08.05.2020 року №5, направлений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; паспорта ОСОБА_2 ; автобіографії ОСОБА_3 з Верховної ради України, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами.

Також, в матеріалах справи наявна інформація про власників істотної участі в банку станом на 01.01.2015 року, відповідно до якої одним із засновників АТ «ІМЕКСБАНК» є ТОВ «Євро Центр» .

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВ «Євро Центр» є засновником ТОВ «Шевченківський Девелопмент».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції, що діяла станом на день укладання договору про відступлення права вимоги) угоди, що здійснюються з пов`язаними з банком особами (далі - пов`язані особи), не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із пов`язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення.

Для цілей цього Закону пов`язаними особами є: 1) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку; 3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 4) керівники та контролери споріднених осіб банку; 5) керівники та контролери афілійованих осіб банку; 6) афілійовані особи банку; 7) споріднені особи банку; 8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1-5 цієї частини; 9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами.

Більш сприятливими умовами визначаються: 1) прийняття меншого забезпечення виконання зобов`язань, ніж вимагається від інших клієнтів; 2) придбання у пов`язаної особи майна низької якості чи за завищеною ціною; 3) здійснення інвестиції в цінні папери пов`язаної особи, яку банк не здійснив би в інше підприємство; 4) оплата товарів та послуг пов`язаної особи за цінами вищими, ніж звичайні або за таких обставин, коли такі самі товари і послуги іншої особи взагалі не були б придбані.

Банк може укладати угоди з пов`язаними особами, які передбачають нарахування відсотків та комісійних на здійснення банківських операцій, які менші звичайних, та нарахування відсотків за вкладами і депозитами, які більші звичайних, у разі, якщо прибуток банку дозволяє здійснювати це без шкоди для фінансового розвитку банку.

Банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов`язань перед пов`язаною особою банку; придбання активів пов`язаної особи банку, за винятком продукції, що виробляється цією особою; придбання цінних паперів, розміщених чи підписаних пов`язаною особою банку.

Національний банк України може своїм розпорядженням запроваджувати обмеження на суму угод із пов`язаними особами.

Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначає:

асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича;

афілійована особа банку - будь-яка юридична особа, в якій банк має істотну участь або яка має істотну участь у банку;

істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи;

споріднена особа - юридична особа, яка має спільних з банком власників істотної участі;

конфлікт інтересів - наявні та потенційні суперечності між особистими інтересами і посадовими чи професійними обов`язками особи, що можуть вплинути на добросовісне виконання нею своїх повноважень, об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Отже враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами, та той факт, що ТОВ «Євро Центр» є афілійованою особою банку, а ТОВ «Шевченківський Девелопмент» є спорідненою особою, то в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», при укладанні Договору про відступлення права вимоги №1 від 18.12.2014 року був допущений конфлікт інтересів.

У відповідності до положень пункту 3.1. постанови Правління НБУ №63/БТ від 15.03.201 1 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24.11.2009 № 698/БТ» банк був зобов`язаний:

не здійснювати дострокового повернення строкових депозитних вкладів інсайдерам та пов`язаним особам.

У відповідності до положень пункту 1 постанови Правління НБУ № 749/БТ від 27.11.2014 «Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності» банк зобов`язаний:

не надавати власникам/учасникам байку (у тому числі пов`язаним особам банку) активів у будь-якій формі (майно, кошти, будь-які операції з векселями, право уступки вимоги боргу, факторинг, гарантії, поруки за кредиторів банку, тощо);

За положеннями пункту 2.3.6. Договору про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014 АТ «ІМЕКСБАНК» зобов`язаний не здійснювати дострокового повернення строкових депозитних вкладів інсайдерам і пов`язаним особам банку.

Згідно з положеннями пункту 7 частини 3 статі 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. А також відповідно до п.8 ч. 3. ст. 38 Закону банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що правочин про відступлення права вимоги (Договір № 1 про відступлення права вимоги від 18.12.2014 року) здійснений з порушенням вимог пункту 3.1. постанови Правління НБУ № 63/БТ від 15.03.2011 року, що є обов`язковою для всі учасників банківських правовідносин. Отже, правочин щодо відступлення права вимоги є нікчемними на підставі пункту 7 частини 3 статі 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки даним договором надано перевагу кредитору і одночасно пов`язаній з банком особі - ОСОБА_2 та боржнику банку і одночасно спорідненій особі - ТОВ «Шевченківський Девелопмент».

Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ "ІМЕКСБАНК" із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Інші доводи, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76, 77, 80-82, 89, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Шевченківський девелопмент», третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги - задовольнити.

Визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №1 від 18.12.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю«Шевченківський Девелопмент» та ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлений 27.07.2020 року.

Суддя

23.07.2020