Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 686/17333/18-ц

провадження № 61-5849св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року у складі судді Приступи Д. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» (далі - ПАТ «Хмельницькобленерго») про відшкодування доходів, одержаних від безпідставно набутого майна.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві власності належала реконструйована електрична підстанція ПС110/35/10 кВ, яка розташована на АДРЕСА_1 . У період із липня 2012 року до липня 2014 року ПАТ «Хмельницькобленерго» використовувало електричну підстанцію без достатньої правової підстави, а тому зобов`язано відшкодувати дохід від цього майна.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Хмельницькобленерго» на свою користь 1 979 512,00 грн доходу, одержаного від безпідставно набутого майна.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, що підтверджують фактичне надання ПАТ «Хмельницькобленерго» в оренду реконструйованої підстанції ПС 110/35/10, яка знаходиться на АДРЕСА_1 (території Шепетівського РЕМ) та отримання відповідачем доходів за надання вказаного майна в оренду за період із липня 2012 року до липня 2014 року включно, клопотання про витребування доказів позивачем не заявлялися.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у справі відсутні докази про те, що у період із липня 2012 року до липня 2014 року ПАТ «Хмельницькобленерго» одержало чи могло одержати гроші або матеріальні цінності від використання належної ОСОБА_1 електричної підстанції. Вказані обставини не встановлені судовими рішеннями, на які посилається ОСОБА_1 , а твердження останнього про отримання або можливе отримання відповідачем такого доходу ґрунтуються на припущеннях. Обґрунтовуючи розмір цих доходів, ОСОБА_1 послався на Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786. При цьому позивач вважав можливим обчислити розмір доходу відповідача в порядку застосування аналогії права. Методика була розроблена з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, її структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв`язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації). За її допомогою розраховувалася орендна плата за користування указаним державним майном, розмір якої визначався від вартості основних засобів і нематеріальних активів за незалежною оцінкою (пункти 5, 7, 8 Методики). ОСОБА_1 не надав суду доказів щодо незалежної оцінки реконструйованої електричної підстанції ПС110/35/10 кВ, а

ПАТ «Хмельницькобленерго» заперечує вартість майна, на яку вказує позивач. Отже, ОСОБА_1 не довів розмір доходів, який підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У березні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 рокута постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року встановлено, що відповідач без достатньої правової підстави зберігав у себе та незаконно використовував майже 11 років майно електричної підстанції. Розрахунок орендної плати проведений відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786.

У травні 2019 року ПАТ «Хмельницькобленерго» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що позивач, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення орендної плати, використовує Методику розрахунку орендної плати за державне майно, тобто прирівнює відносини щодо безпідставного використання майна до орендних відносин. Розрахунок вартості доходу від оренди майна здійснений з використанням ставки оренди для нерухомого майна в розмірі 15 % від вартості такого майна. Проте майно, щодо якого заявлено позов про стягнення доходів є рухомим, а позивач не надав жодного доказу в підтвердження того, що майно, яким володіло AT «Хмельницькобленерго» на бездоговірній основі, відноситься до нерухомого. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 03 березня 2015 року у справі № 924/175/15 трансформатор № 110/10 кВ 25 МВА №112658 змонтовано на ПС 110/10 кВ «Міська» відповідно до ТУ № 17/7-379 від 17 січня 1971 року для здійснення енергопостачання «Шепетівському заводу культиваторів» із відповідним будівництвом ПС 25/10 кВ. Цей трансформатор був власністю ТУ. Із жовтня 2006 року трансформатор відчужено на користь ПМП «Юнар».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькобленерго» та витребувано з чужого незаконного володіння реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якої входить електротехнічне обладнання, матеріали та будівельна частина згідно з актом прийому-передачі від 09 листопада 2006 року. Відповідне рішення набрало чинності 01 березня 2016 року.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 09 листопада 2006 року придбав у ПМП «Юнар» реконструйовану підстанцію 110/35/10 кВ. У зв`язку із ліквідацією ПП «ОСОБА_1.», ліквідатором Забєліним В. А. 09 липня 2015 року складений опис майна, у тому числі зафіксовано, що трансформатор відключений, та в діяльності ПАТ «Хмельницькобленерго» не використовується.

Листом від 17 червня 2014 року ПАТ «Хмельницькобленерго» повідомило ПП «Енергокомплект», що на підстанції ПС 110/10кВ «Міська» знаходиться трансформатор марки ТДТН-25000/110/35/10 (заводський номер 112658 ) і оскільки він не використовується, запропонували направити уповноважених представників для демонтажу трансформатора, при умові сплати коштів витрачених на його оперативне та технічне обслуговування, враховуючи, що він перебуває на балансі цього підприємства.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року за заявою ОСОБА_1 змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року шляхом стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 вартості підстанції у сумі 268 196,00 грн та 9 500,00 грн судових витрат.

У листі № 14-29-261 Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Хмельницькій області адресованому ОСОБА_1 зазначено, що схемою електричних мереж 110/10 кВ «Міська», затвердженою заступником генерального директора - головним інженером ПАТ «Хмельницькобленерго» Степанюком А. Г. 22 жовтня 2013 року, погодженою начальником інспекції Держенергонагляду у Хмельницькій області та головним диспетчером Південно-Західної електроенергетичної системи 28 жовтня 2013 року передбачена на ПС 110/10 кВ «Міська» м. Шепетівка робота двох трансформаторів марки ТДТН - 25000 кВА, для надійного та безперебійного електропостачання споживачів м. Шепетівка.

Листом, адресованим Господарському суду Хмельницької області, Державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Хмельницькій області повідомило, що силовий трансформатор марки ТДТН 25000 110/35/10 заводський номер 112658 виведений з роботи 18 червня 2014 року о 08 год 22 хв.

Нормативно-правове обґрунтування

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За змістом положень статті 1214 ЦК України особа, яка безпідставно набула майно або зберегла його у себе, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. Під доходом у даному випадку розуміються гроші або матеріальні цінності, одержувані вказаною особою внаслідок якої-небудь діяльності (виробничої, комерційної, посередницької тощо). При цьому слід враховувати реально отримані або можливі доходи, починаючи з моменту, коли боржник довідався або міг довідатися, що володіє майном без достатньої правової підстави.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача 1 979 512,00 грн доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що у період із липня 2012 року до липня 2014 року ПАТ «Хмельницькобленерго» одержало чи могло одержати гроші або матеріальні цінності від використання належної ОСОБА_1 електричної підстанції. Вказані обставини не встановлені судовими рішеннями, на які посилається ОСОБА_1 , а твердження останнього про отримання або можливе отримання відповідачем такого доходу ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення вимого ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю його позовних вимог.

Твердження заявника про те, що розрахунок орендної плати проведений відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, є безпідставними, адже ці доводи спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 рокута постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик