справа № 755/9838/16-ц
головуючий у суді І інстанції Виниченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/1407/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Мостової Г.І.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

секретар судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року, з урахуванням змінених позовних вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008716 від 24 квітня 2013 року у розмірі 934 374 грн 35 коп. станом на 27 травня 2016 року (а.с. 1-9, 184-191 т. 1).

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 квітня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір № 50008716 та 28 квітня 2014 року підписано договір про внесення змін (додаткову угоду № 1) до кредитного договору, на підставі і на виконання яких позивач надав відповідачу кредит у розмірі 311 503 грн 04 коп. (еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 38 240 доларів США) та додатковий кредит у розмірі 111 301 грн 34 коп. (еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті складає 9 464,40 доларів США) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2018 року для купівлі автомобіля.

Відповідач не виконує свої обов`язки з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами у графіку погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 80 105 грн 34 коп. за кредитом та у розмірі 83 327 грн 33 коп. за додатковим кредитом.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивачем нараховані 3 % річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 124 грн 11 коп. за кредитом, у розмірі 1 381 грн 33 коп. за додатковим кредитом та нараховані інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 26 673 грн 96 коп. за кредитом і у розмірі 2 331 грн 30 коп. за додатковим кредитом. Також, нарахована пеня за прострочення сплати відповідачем чергових платежів згідно з п. 8.1 загальних умов договору у розмірі 3 364 грн 08 коп.

Позивач зазначає, що 10 квітня 2015 року на адресу відповідача направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка ОСОБА_1 була проігнорована.

Вказує, що заборгованість з дострокового повернення кредиту становить у розмірі 656 674 грн 07 коп., що включає: заборгованість за кредитом та додатковим кредитом у сумі 647 452 грн 80 коп., заборгованість за процентами - 4 807 грн 34 коп., 3% річних за час прострочення - 1 018 грн 60 коп. та пеню відповідно до п. 8.1 кредитного договору - 3 395 грн 33 коп.

Відповідно до п. 8.2 Загальних умов кредитування відповідачу нарахований штраф у розмірі 62 300 грн 61 коп. за порушення терміну повернення кредиту та додаткового кредиту. На підставі п. 8.3 Загальних умов кредитування нараховані штрафні санкції у розмірі 3 092 грн 22 коп. Позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов кредитного договору позивач уклав договір про надання юридичних послуг від 26 травня 2015 року з ТОВ «КПД Консалтинг», за яким вартість таких послуг у цій справі складає 10 000 грн та ПДВ 2 000 грн., що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , як завдані збитки в порядку статті 22 ЦК України.

Відповідач звернувся до ТОВ «Порше Мобіліті» з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору № 50008716 від 28 квітня 2013 року (а.с. 25-30 т. 2).

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що оспорюваний правочин укладений внаслідок застосування ТОВ «Порше Мобіліті» нечесної підприємницької практики шляхом введення в оману споживача щодо вартості фінансової послуги за кредитом. Відповідач з метою спонукання позивача до укладення договору у детальному розписі сукупної вартості кредиту свідомо не врахував вартість послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, що є прямим порушенням вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та таке порушення мало наслідком заниження сукупної вартості кредиту. Укладення оспорюваного кредитного договору відбулося під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, що є підставою для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 24 квітня 2013 року на підставі статей 203, 215, 230 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року позов ТОВ «Порше мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50008716 від 24 березня 2013 року у розмірі 890 276 грн 87 коп. та судовий збір у розмірі 13 354 грн 08 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що:

відповідачем за зустрічним позовом при укладенні оспорюваного кредитного договору ОСОБА_1 було надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору;

відповідно до пунктів 9.5, 9.6 Загальних умов кредитування, які є невід`ємною частиною кредитного договору, позивач ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо;

рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19 жовтня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору.

Вказаним рішенням суду встановлено, що умови кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року щодо розрахунків платежів за ним за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно п.п. 1.3; 1.3.1; 1.3.2; 2.4 Загальних умов кредитування, не суперечить частині 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 55-64 т. 2)

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, що включає заборгованість: за кредитним договором у розмірі 80 105 грн 34 коп., за додатковим кредитом у розмірі 83 327 грн 33 коп., 3 % річних за кредитом у розмірі 3 124 грн 11 коп. та за додатковим кредитом у розмірі 1 381 грн. 33 коп., пеню за додатковим кредитом у розмірі 3 364 грн 08 коп.; заборгованість з дострокового повернення кредиту та додаткового кредиту у розмірі 647 452 грн 80 коп., заборгованість за процентами у розмірі 4 807 грн 34 коп., 3% річних у розмірі 1 018 грн 60 коп., пеню у розмірі 3 395 грн 33 коп. та штраф у розмірі 62 300 грн 61 коп., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що безспірно встановлено, що після 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 припинив виконувати умови кредитного договору, а вимога ТОВ «Порше Мобіліті» про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором відповідачем виконана не була (а.с. 42, 43 т. 1).

Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 092 грн 22 коп., відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування, оскільки таке стягнення застосовується за кожен випадок порушення позичальником ряду статей, у тому числі і п. 8.2, відповідно якого вже нарахована неустойка. Також суд першої інстанції вважав, що не підлягають задоволенню заявлені вимоги у частині стягнення інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 26 673 грн 96 коп. за кредитом та у розмірі 2 331 грн 30 коп. за додатковим кредитом, оскільки кредитним договором передбачено, що усі платежі за договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування, у зв`язку з чим зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом були визначені в еквіваленті до іноземної валюти (долар США) і обчислення заборгованості відбулося з переведення долара США у гривні.

Відмовляючи у стягненні збитків у розмірі 10 000 грн., що сплачені за договором про надання юридичних послуг для забезпечення представництва позивача у суді, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на правову допомогу не є збитками та не підлягають відшкодуванню на підставі статті 22 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в цій частині рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким про відмову у задоволенні позову, а також застосувати наслідки пропуску позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, а саме:

посилання позивача на наявність заборгованості ґрунтується виключно на його припущеннях і не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не було надано доказів на підтвердження факту надання кредиту та додаткового кредиту;

не наведено докази на підтвердження надання позивачем кредиту та додаткового кредиту. Відповідно до Загальних умов кредитування датою надання кредиту/додаткового кредиту є дата списання коштів рахунка компанії. Матеріали справи доказів на підтвердження цієї обставини не містять;

не досліджено та не надано тлумаченням умовам кредитного договору, а саме що сторони розуміють під сумою кредиту - визначену в національній чи іноземній валюті. Зазначена обставина має істотне значення, оскільки умовами кредитного договору визначено, що валютні коливання впливають виключно на розмір відсотків при сплаті щомісячних платежів, а під сумою кредиту сторони розуміють 311 503 грн 04 коп. еквівалентну 38 240 доларів США за курсом 8,1460 грн/дол. США;

визначення суми заборгованості за курсом долару США на момент звернення з позовом до суду не відповідає умовам договору та має визначатись виходячи з курсу 8,1460 грн за долар США. За умови підтвердження залишку заборгованості у розмірі 25 743,65 доларів США, сума кредиту до повернення має становити 209 707 грн 77 коп.;

стягнення інфляційних витрат є протиправним, оскільки зобов`язання сторін визначено в еквіваленті іноземної валюти, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає;

щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій за договором відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності (т. 1, а.с. 135) у зв`язку з пропуском однорічного строку встановленого для звернення до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій;

а також судом першої інстанції

не з`ясовано період надання додаткового кредиту з врахування вимоги про дострокове повернення кредиту; не оцінено розрахунок позивача, не з`ясовано та не перевірено розрахунки між сторонами окремо за зобов`язаннями (кредитом та відсотками);

не наведено докази на підтвердження розміру заборгованості за сумою кредиту в еквіваленті доларів США., якій мають підтверджувати всі розрахунки між сторонами протягом всього строку дії кредитного договору. Відсутність відповідних доказів унеможливили надання експертом висновку щодо розміру заборгованості за кредитним договором та не наведено докази на підтвердження курсу долара США до гривні який використаний при розрахунку заборгованості за сумою кредиту протягом всього строку дії Кредитного договору;

кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Отже, зобов`язання відповідача щодо страхування предмету застави припинились також припинились. За таких обставин стягнення заборгованості за додатковим кредитом після припинення дії кредитного договору не відповідають встановленим обставинам.

ТОВ «Порше Мобіліті» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечило проти задоволення апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року не оскаржується у частині відмови у задоволенні позову, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення за первісним позовом у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008716 від 24 березня 2013 року у розмірі 890 276 грн 87 коп.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008716.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору:

сума кредиту становить 311 503 грн 04 коп. еквівалент суми кредиту у доларах США: 38 240 доларів США;

процентна ставка за користування кредитом 9,90 %, що є змінною відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування;

строк користування 60 місяців, а саме до 15 квітня 2018 року, відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування, для придбання автомобіля;

спосіб надання кредиту визначений як перерахування на рахунок № НОМЕР_1 у банку Райффайзен Банк Аваль, одержувач ТОВ «Автосоюз», призначення платежу за придбання автомобіля (а.с. 11 т. 1).

Відповідно до статті 1.1. Загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору, компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін (т.1, а.с. 17-24).

Згідно з статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не досліджено та не надано тлумаченням умовам кредитного договору, а саме: що сторони розуміють під сумою кредиту, оскільки договором визначено суму кредиту - 311 503 грн 04 коп. та визначений її грошовий еквівалент в іноземній валюті - 38 240 доларів США, що відповідає положенню статті 524 ЦК України.

До кредитного договору сторонами у справі укладено графік погашення кредиту (додаток до кредитного договору), де встановлено суму платежу за розрахунковий період, в тому числі суму щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом, а також порядок розрахунку їх розміру за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування та дати погашення (а.с. 25-27 т. 1).

28 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року (додатковий кредит, додатковий кредитний договір - надалі по тексту) (а.с. 12-16 т. 1).

Відповідно до умов якого, ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати ОСОБА_1 додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 9 464,40 доларів США в українських гривнях, еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті дорівнює 111 301 грн 34 коп., цільове призначення кредиту - сплата страхових платежів відповідно до договору страхування № 245002/4098/001396 від 30 квітня 2013 року укладеного між позичальником з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», на виконання умов кредитного договору.

Згідно з п. 1.6 договору про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року, проценти за додатковим кредитом нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за процентною ставкою, що вказана у кредитному договорі та відповідно до графіку погашення кредиту. На будь який день фактична заборгованість позичальника за додатковим кредитом складає суму, перераховану страховику компанією відповідно до цієї додаткової угоди і не погашену позичальником.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що на підставі і на виконання кредитного договору надав відповідачу кредит у розмірі 311 503 грн 04 коп. (еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 38 240 доларів США) та додатковий кредит у розмірі 111 301 грн 34 коп. (еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті складає 9 464,40 доларів США) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2018 року для купівлі автомобіля.

На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів позивач надав:

кредитний договір від 24 квітня 2013 року № 50008716 з додатками до нього (Загальні умови кредитування, графік погашення кредиту) та дебетове повідомлення про переказ коштів на видачу кредиту відповідно до умов кредитного договору на рахунок продавця автомобіля (а.с. 127-250 т. 3, а.с. 1-55 т. 4);

договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року та реєстри та платіжні доручення про перерахування страхових платежів (а.с. 127-250 т. 3, а.с. 1-55 т. 4);

Враховуючи, що спосіб надання кредиту у кредитному договорі визначений як перерахування на рахунок № НОМЕР_1 у банку Райффайзен Банк Аваль, одержувач ТОВ «Автосоюз», призначення платежу за придбання автомобіля, та дебетове повідомлення про переказ коштів на видачу кредиту відповідно до умов кредитного договору на рахунок продавця автомобіля колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту надання кредиту у розмірі 311 503 грн 04 коп.

Враховуючи цільове призначення кредиту відповідно до договору про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року - сплата страхових платежів відповідно до договору страхування № 245002/4098/001396 від 30 квітня 2013 року та реєстри, платіжні доручення про перерахування страхових платежів, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту надання додаткового кредиту у розмірі 111 301 грн 34 коп.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач на виконання кредитного договору від 24 квітня 2013 року № 50008716 з додатками надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 311 503 грн 04 коп. (еквівалент 38 240 доларів США) та додатковий кредит у розмірі 111 301 грн 34 коп. (еквівалент 9 464,40 доларів США) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 15 квітня 2018 року для купівлі автомобіля.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 1.2. Загальних умов кредитування, позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Статтею 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

У кредитному договорі визначено застосування обмінного курс за безготівковими операціями Філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Згідно з статтею 1.4.3 Загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до статті 1.4.3. Загальних умов кредитування, виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за грудень 2014 року - березень 2015 року (а.с. 50-78 т. 1), які в порушення умов договору залишилися неоплаченими відповідачем.

Статтею 2.3 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховують методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховують на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою відповідно до графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Судом встановлено, що відповідач не виконував свої зобов`язання з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту, та після 01 грудня 2014 року припинив виконувати умови кредитного договору.

Відповідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 27 травня 2016 року становить 934 374 грн 35 коп. та складається

з простроченої заборгованості у розмірі 109 903 грн 41 коп. за кредитом, з яких

· прострочена заборгованість по сплаті чергових платежів у розмірі 80 105 грн 34 коп., 3 % річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 124 грн 11 коп., інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 26 673 грн 96 коп.

з простроченої заборгованості у розмірі 90 404 грн 04 коп. за додатковим кредитом, з яких

· прострочена заборгованість по сплаті чергових платежів у розмірі 83 327 грн 33 коп., 3 % річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання у розмірі 1 381 грн 33 коп., інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 2 331 грн 30 коп. та пеня за прострочення сплати відповідачем чергових платежів згідно з статтею 8.1 загальних умов договору у розмірі 3 364 грн 08 коп.

з заборгованості з дострокового повернення кредиту становить у розмірі 656 674 грн 07 коп., що включає:

заборгованість за кредитом та додатковим кредитом у сумі 647 452 грн 80 коп.,

заборгованість за процентами 4 807 грн 34 коп., 3% річних за час прострочення 1 018 грн 60 коп., пеню відповідно до статті 8.1 Загальних умов кредитного договору 3 395 грн 33 коп., штрафу відповідно до статті 8.2 Загальних умов у розмірі 62 300 грн 61 коп. та відповідно до статті 8.3 Загальних умов у розмірі 3 092 грн 22 коп. (а.с. 46-49, 184-191 т. 1, а.с. 7-9 т. 3).

На підтвердження заборгованості у розмірі 934 374 грн 35 коп. позивачем надано:

· зведену облікову виписку з рахунку клієнта ОСОБА_2 , в якій відображені суми сплачених грошових коштів на погашення кредиту (а.с. 171 -174 т. 2),

· платіжні доручення за період від 04 липня 2013 до 01 грудня 2014 року (а.с. 175-196 т. 2);

· повідомлення ПАТ «Креді Агріколь Банк» щодо коридору торгів по гривні до долара США та євро за період від 13 травня 2013року до 03 травня 2018 року (а.с. 197-250 т. 2, а.с. 1-5 т. 3);

· звіт про нараховані відсотки за договором № 50008716 за період з 01 квітня 2013 року по 03 квітня 2015 року укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 (а.с. 6 т. 3);

· розрахунок заборгованості у заяві про зміну предмету позову (а.с. 46-49, 184-191 т. 1) та розрахунок нарахованих та сплачених відсотків із зазначенням інформації за кожен платіжний період протягом строку дії кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 (а.с. 7-9 т. 3).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором та додатковим кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий не наданий.

Враховуючи положення п.п. 3,6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, банківські виписки є належним доказом підтвердженням операцій за кредитом (правова позиція викладена в Постанові ВГСУ від 06 квітня 2017 року у справі №905/2009/15).

Підсумовуючи викладене та, оцінивши документи, надані на підтвердження сплати за кредитним договором, колегія апеляційного суду встановила, що відповідачем станом на 15 березня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту було сплачено чергових платежів по кредитному договору у розмірі 179 141 грн 86 коп.

Відповідно до Звіту про нараховані відсотки станом на 03 квітня 2015 року сума чергових платежів по кредиту повинна була складати 130 950 грн 50 коп., сума чергових платежів по відсоткам по кредиту повинна була складати 120 508 грн 94 коп. (а.с. 47 т. 1, а.с. 6 т. 3).

А також, дослідивши матеріали справи, колегія апеляційного суду встановила, що відповідачем станом на 15 березня 2015 року по додатковому кредитному договору оплата чергових платежів не проводилася (а.с. 47 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, всудовому засіданні 12 жовтня 2020 року представник відповідача Липський М.І. повторно визнав заборгованістю ту суму, що міститься в доларовому еквіваленті, проте не погоджувався із її гривневим еквівалентом (а.с. 78 т. 4), вважав, що за умови підтвердження залишку заборгованості у розмірі 25 743,65 доларів США, сума кредиту до повернення має становити 209 707 грн 77 коп.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування, а саме обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1.4.2 Загальних умов кредитування передбачено, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3).

Згідно з статтею 3.3. Загальних умов кредитування позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховуєтеся компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (а.с. 19 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 10 квітня 2015 року на адресу відповідача направлено вимогу (повідомлення) №50008716 від 03 квітня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до якої позивач, керуючись статтею 3.2. Загальних умов кредитування, вимагав від позичальника дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, що разом станом на поточну дату становить 688 121 грн 85 коп. та складається з дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на поточну дату становить еквівалент 25 743, 65 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 604 924 грн 29 коп. та несплачені чергові платежі у розмірі 80 105 грн 34 коп.

Заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти. Відповідно до умов договору розмір такої заборгованості у гривні підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу валют та буде перераховано відповідно до діючого обмінного курсу валюти станом на дату подання позову (у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитом у гривні ймовірно буде відрізнятися від вказаної у цій вимозі) (а.с. 42-43 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, вказана вимога (повідомлення) була направлена 10 квітня 2015 року рекомендованим повідомленням (а.с. 45 т. 1) та повернуто у зв`язку з «закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 44 т. 1).

Оцінивши умови кредитного договору від 24 квітня 2013 року № 50008716, Загальні умови кредитування, графік погашення кредиту та договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008716 від 24 квітня 2013 року,

колегія апеляційного суду, вважає, що звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним та додатковим договором, позивач змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту та додаткового кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

А також, колегія апеляційного суду вважає, що у зв`язку з достроковим зверненням стягнення заборгованості, у позичальника відсутній обов`язок виконувати графік погашення кредиту та сплачувати чергові платежі, розмір яких розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі (статті 1.3.1., 1.4.3. Загальних умов кредитування).

Разом з тим, у позичальника виник обов`язок, передбачений статтями 3.2., 3.2.1., 3.3. Загальних умов кредитування, повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховуєтеся компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення цього повідомлення, а саме: з 10 квітня 2015 року.

Як було встановлено вище, відповідно до умов кредитного та додаткового договору позичальнику було надано кредит в українських гривнях (еквівалент суми кредиту визначений у іноземній валюті) відповідно 311 503 грн 04 коп. (38 240 доларів США) та 111 301 грн 34 коп. (9 464,40 доларів США).

Станом на дату дострокового звернення стягнення, позичальником було сплачено чергових платежів по кредитному договору у розмірі 179 446 грн 20 коп., по додатковому кредитному договору оплата чергових платежів не проводилася.

Згідно з статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що усі платежі за договором, в тому числі і у разі дострокового повернення суми кредиту, підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, у зв`язку з чим зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом були визначені в еквіваленті до іноземної валюти (долар США) і обчислення заборгованості відбулося з переведення долара США у гривні.

Статтею 1.4.2 Загальних умов кредитування передбачено, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3).

Згідно з статтею 3.2., 3.2.1. Загальних умов кредитування (Дострокове повернення на вимогу компанії). Сторони погоджуються, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, у наступних випадках: порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць; порушення позичальником цільового призначення кредиту та додаткового кредиту (стаття 1.5);

Згідно з статтею 3.3. Загальних умов кредитування позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховуєтеся компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом тридцяти календарних днів (а.с. 19 т. 1).

Так дійсно у статтях 3.2., 3.2.1., 3.3. Загальних умов кредитування, вказано, що позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту (сума до повернення позичальником розраховуєтеся компанією і вказується у повідомленні компанії).

Разом з тим, сторонами договору у статті 3 Загальних умов кредитування (Дострокове повернення на вимогу компанії) не погоджено, що у разі дострокового повернення - вказана сума заборгованості, буде визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Отже, у разі дострокового повернення кредиту у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повернення, - сторони договору не визначали еквіваленту в іноземній валюті, суми, що підлягала достроковому поверненню у гривні.

Таким чином, колегія апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 533 ЦК України, а зобов`язання з дострокового повернення суми кредиту та додаткового кредиту підлягає виконанню у гривнях без визначення суми заборгованості за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте як вбачається з розрахунку заборгованості здійсненому позивачем зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом були визначені в еквіваленті до іноземної валюти (долар США) і обчислення заборгованості відбулося з переведення долара США у гривні.

Отже, колегія апеляційного суду самостійно здійснює вказаний розрахунок з огляду на встановлене:

відповідно до умов кредитного та додаткового договору позичальнику було надано кредит в українських гривнях 311 503 грн 04 коп. та 111 301 грн 34 коп.

станом на дату дострокового звернення стягнення, позичальником було сплачено чергових платежів по кредитному договору у розмірі 179 446 грн 20 коп., по додатковому кредитному договору оплата чергових платежів не проводилася, сума чергових платежів по кредиту повинна була складати 130 950 грн 50 коп., сума чергових платежів по відсоткам по кредиту повинна була складати 120 508 грн 94 коп.

Отже, заборгованість позичальника за кредитним та додатковим договором, що підлягає стягнення на користь позивача, становить 368 676 грн 90 коп. та включає

заборгованість за кредитом у розмірі 364 171 грн 46 коп.:

· 311 503 грн 04 коп.+111 301 грн 34 коп./ сума наданого кредиту/ - 130 950 грн 50 коп. /сума сплачених чергових платежів за тілом кредиту станом на 15 березня 2015 року/ = 291 853 грн 88 коп. /заборгованість за тілом кредиту та додатковим кредитом/

· 179 141 грн 86 коп. /сума сплачених чергових платежів станом на 15 березня 2015 року/- 130 950 грн 50 коп. /сума сплачених чергових платежів за тілом кредиту станом на 15 березня 2015 року/ = 48 191 грн 36 коп. /сума сплачених чергових платежів за відсотками станом на 15 березня 2015 року/

· 120 508 грн 94 коп. /сума нарахованих чергових платежів за відсотками станом на 15 березня 2015 року/ - 48 191 грн 36 коп. /сума сплачених чергових платежів за відсотками станом на 15 березня 2015 року/ = 72 317 грн 58 коп. /заборгованість відсотками станом на 15 березня 2015 року /

· 291 853 грн 88 коп. /заборгованість за тілом кредиту та додатковим кредитом/ +72 317 грн 58 коп. /заборгованість відсотками/= 364 171 грн 46 коп. /заборгованість за кредитом,

3% річних за кредитним договором у розмірі 3 124 грн 11 коп.,

3% річних за додатковим кредитом у розмірі 1 381 грн 33 коп.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 446 714 грн 01 коп. (83 327 грн 33 коп. + 80 105 грн 34 коп.+ 647 452 грн 80 коп. - 364 171 грн 46 коп.) та 3% річних у розмірі 1 018 грн 60 коп. на заборгованість з дострокового повернення кредиту та додаткового кредиту у розмірі 647 452 грн 80 коп., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за додатковим кредитом у розмірі 3 364 грн 08 коп., заборгованості за процентами у розмірі 4 807 грн 34 коп., пені у розмірі 3 395 грн 33 коп., то колегія апеляційного суду враховує таке (а.с. 44, 47 т. 1).

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

10 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою(повідомленням ) про погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги позивача про стягнення процентів у розмірі 4 807 грн 34 коп. та пені у розмірі 3 395 грн 33 коп., нарахованих після пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України з 11 квітня 2015 року по 26 травня 2016 року (а.с. 49 т. 1), а також пені за додатковим кредитом у розмірі 3 364 грн 08 коп., нарахованої після пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України з 11 квітня 2015 року по 15 травня 2016 року (а.с. 47 т. 1), є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог змінити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково у розмірі 368 676 грн 90 коп., що становить 39,46 % від ціни позову, то судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції підлягає стягненню у розмірі 12 126 грн 84 коп. з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованості за кредитним договором № 50008716 від 24 квітня 2013 року у розмірі 890 276 грн 87 коп. та судового збору у розмірі 13 354 грн 08 коп. - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50008716 від 24 квітня 2013 року у розмірі 368 676 грн 90 коп., що включає заборгованість за кредитом у розмірі 364 171 грн 46 коп., 3% річних за кредитним договором у розмірі 3 124 грн 11 коп., 3% річних за додатковим кредитом у розмірі 1 381 грн 33 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотками за користування, 3% річних та пені - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 5 530 грн 56 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 126 грн 84 коп.

Стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (, адреса: 02152, місто Київ, проспект Павла Тичини, будинок 1-В).

Боржник - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина