ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Харків

Справа № 640/16950/18

Провадження № 22-ц/818/1217/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач : ОСОБА_2 ,

третя особа : Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року, у складі судді Золотарьової Л.І. в залі суду в м. Харків,

встановив :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на однокімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_3 . Останній рік свого життя її сестра тяжко хворіла, не мала можливості пересуватись, доглядати себе, у зв`язку з чим вона потребувала сторонньої допомоги, лікування та стороннього догляду, який здійснювала вона. У 2014-2015 р.р. сестра проживала у неї в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 де й померла. ОСОБА_3 вона поховала за свій кошт та прийняла після неї спадщину як спадкоємець за заповітом, звернувшись 14.07.2015 р. із відповідною заявою до 11-ї ХДНК, була заведена спадкова справа. Її сестра ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений 04.06.2007 р. приватним нотаріусом, яким все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом вона матиме право, заповіла їй. Вона вступила у фактичне володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про спадщину за заповітом. Постановою від 18.06.2018 державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки 22.01.2016 чоловік спадкодавця ОСОБА_4 звернувся із заявою про отримання свідоцтва про право власності на частину майна подружжя, однак свідоцтва не отримав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 після смерті батька із заявою про прийняття спадщини не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є вона.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив юридичний статус квартири та відношення до цієї нерухомості інших осіб, які могли мати якісь претензії на її частку. Зазначає, що у спірній квартирі ОСОБА_3 була постійно зареєстрована одна, її чоловік ОСОБА_4 , з яким вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі, у спірній квартирі ніколи зареєстрований не був та в ній не проживав, постійно проживав у належній йому на праві власності трикімнатній квартирі АДРЕСА_3 . Звертає увагу суду на те, що під час життя ОСОБА_3 , а згодом і після її смерті, ОСОБА_4 ніколи не вирішував питання про визначення свої частки у спільному майні та тривалий час до своєї смерті не отримував свідоцтво про подружню частку у спадковому майні. Своє право власності на квартиру він не реалізував, його спадкоємець, відповідач ОСОБА_2 , проживав зі своїм батьком, але він також не робив ніяких дій щодо отримання спадщини після батька у вигляді частин квартири ОСОБА_3 . Вважає, що посилання суду на норми права щодо спільного майна подружжя, визначення часток у спільному майні подружжя, є недоцільними та не застосовуються при вирішення даного спору. Звертає увагу суду на те, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк не звертався. Він виявив свою волю тільки відносно своєї частки у спільному майні подружжя. Вважатись особою, яка прийняла спадщину згідно приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, він не міг, бо на час смерті не проживав зі спадкодавцем та був зареєстрований за іншою адресою.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлялись лише вимоги щодо визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, при цьому вимог щодо визначення часток в спільному майні подружжя не заявлялось, крім того позивачем не надано належних доказів про відсутність осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та не доведено, що відповідач не прийняв спадщину фактично.

Колегія суддів з такими мотивами суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2002 року, квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_3 . (а.с.18)

Згідно листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру АДРЕСА_4 станом на 31.12.2012 року проведено за ОСОБА_3 Назву вулиці «Блюхера» змінено на вулицю «Валентинівська». (а.с. 19)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть видане 05.05.2015 року, актовий запис 7173 (а.с. 12).

Згідно заповіту, укладено 04.07.2007 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народилася в м. Харкові, ІПН НОМЕР_1 , все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належить їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.15)

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.07.2007 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис «реєстрація заповіту», номер у спадковому реєстрі 42716132. (а.с.16)

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.07.2015 року, після смерті ОСОБА_3 , 1934 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою спадкову справу №57683971 (спадкова справа у нотаріуса 886/2015). (а.с. 17)

Як вбачається з постанови Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 18.06.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутня можливість в нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, не подано документ, що посвідчує право власності. Зазначивши, що 22.01.2016 року була подана заява чоловіком спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шлюб зареєстровано «07» грудня актовий запис № 1305, Дзержинський ВДРАЦС ХМУЮ, який помер «21» листопада 2017, актовий запис № 16651, Харківський МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, який просив видати йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, на квартиру АДРЕСА_5 та на грошові кошти. Інших заяв до цієї спадкової справи не надходило. Свідоцтв про право на спадщину на будь-яке спадкове майно та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя на будь-яке майно не оформлялось. (а.с. 24)

За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З матеріалів справи, з пояснень позивача вбачається, що предметом спору є квартира АДРЕСА_4 , яка була придбана на ім*я ОСОБА_3 20.09.2002 року, в період її шлюбу з ОСОБА_4 . Отже спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 за життя звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

За змістом ст. 28 Кодексу про шлюб та сім*ю України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Отже, до складу спадщини ОСОБА_3 увійшла лише Ѕ частка спірної квартири, яка припадала на спадкодавицю, тому підстав для визнання за позивачем права власності на іншу Ѕ частку, яка припадала на ОСОБА_4 , в порядку спадкування після ОСОБА_3 відсутні.

За таких обставин, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити із наведених мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Підставами визнання спадщини відумерлою є:

1) фізична відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом;

2) позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування;

3) відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом;

4) неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом.

Відумерлість спадщини означає, що на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця ніхто з його спадкоємців не претендує з будь-яких причин: у спадкодавця може не бути спадкоємців за законом; усі спадкоємці, як за законом, так і за заповітом відмовилися від прийняття спадщини або не встигли прийняти її, або усі спадкоємці усунені від спадщини.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з матеріалів справи вбачається, що чоловік спадкодавця ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв відповідної заяви про прийняття спадщини в межах встановленого законом строку не подавав, був зареєстрований із спадкодавцем за різними адресами (а.с. 24).

За встановлених обставин належним відповідачем за вимогами про визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування крім ОСОБА_2 є Харківська міська рада.

За встановлених обставин, визнанням за позивачем права на Ѕ частину спірного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 буде вирішено питання про права та обов`язки Харківської міської ради.

Отже, наявні підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині, оскільки до участі у справі у якості заінтересованої особи не залучена Харківська міська рада, права якої знаходяться у юридичному зв*язку із суб*єктивними правами заявника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова