Справа № 183/5482/19
№ 2/183/1192/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськ районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання - Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
05 вересня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 05 лютого 2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4970,22 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних,на суму залишку заборгованості за кредитомз кінцевим терміном повернення 29.02.2016 року згідно з п. 1.1.3 Генеральної угоди. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 числа кожного місяця Відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що передбачено п. 2.1 Генеральної угоди.
У зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна Угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір.
При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.
Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості.
У позові позивач зазначає, що відповідач станом на 16 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 14 019,66 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3303,69 грн.,, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2844,69 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 6269,75 грн. та штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 4-5).
У якості доказів АТ КБ «ПриватБанк» у позові посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а. с. 2 позову, зворот).
Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 вересня 2006 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (копія, а. с. 6).
Даний документ має наступні графи: особиста інформація, адреса, проживання, контактна інформація (а. с. 9).
У розділі анкети-заяви «Ознайомившись з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку виявляю бажання оформити на своє ім`я…» зазначений перелік карток (послуг), а саме: «платіжна карта «Кредитка Універсальна», зарплатний пакет, карта Голд, пенсійна карта, зберкнижка депозит, дебетова карта ідентифікація з паспортом, натомість не міститься поставленої позначки проти жодної з цих граф та переліку операцій. В той же час, анкета-заява містить розмір кредитного ліміту 2500,00 грн. та базова процентна ставки за користування кредитом в розмірі 36,00 % з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості.
В анкеті-заяві зазначається, що особа згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанка, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 6).
Відповідно до преамбули Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 05 лютого 2014 року з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 18 вересня 2006 року, сторони реструктурували заборгованість за первісним договором від 18 вересня 2006 року, заборгованість за якою з дати підписання Генеральної угоди склала 5316,23 грн. п. 1.1.2 Генеральної угоди), дата погашення заборгованості -29 лютого 2016 року (п. 1.1.3 Генеральної угоди (а. с. 54).
Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 4970,23 грн. на строк 24 місяці, з 05.02.2014 року по 29.02.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 4970,23 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, виплаті процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту зазначені в заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з 01 по 25 число кожного місяця, в розмірі 248,71 грн. (п. 2.1. Генеральної угоди).
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач посилається на те, що з відповідачем укладений публічний договір приєднання.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд зазначає, що оскільки умови договору приєднання розроблений банком (позивачем), він повинний бути зрозумілим усім споживачам і доведений до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
З підписаної позивачем анкети-заяви від 18 вересня 2006 року (первісний договір згідно Генеральної угоди) встановлено, істотні умови кредитного договору (строк видачі кредиту, штрафні санкції за невиконання умов договору) не містять, а містять лише кредитний ліміт та процентну ставку, однак жодних доказів надання кредиту позичальнику за цією анкетою-заявою суду не надано.
Суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає позов в межах заявлених вимог та досліджує докази, заявлені на обґрунтування таких позовних вимог.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 7-32), які не підписані відповідачем, як на невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, в тому числі й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Саме такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного суду у Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що у подібних правовідносинах також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.09.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.09.2019року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину первісного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 вересня 2006 року шляхом підписання анкети-заяви, а також їх не можна розцінювати як частину Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 05 лютого 2014 року.
Отже, факт укладення первісного кредитного договору сторонами, умови укладення не підтверджені матеріалами справи.
У той же час, як вже зазначалося вище, відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 4970,23 грн. на строк 24 місяці, і погашення заборгованості здійснюється з 01 по 25 число кожного місяця, в розмірі 248,71 грн., причому у цю суму згідно п. 2.1. генеральної угоди входить сума кредиту, проценти, а також всі інші витрати (а. с. 7).
Згідно наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 ним здійснювалося погашення кредиту (графа 15 «сума погашення за наданим кредитом) в період з 20.03.2014 року по 10.08.2016 рік на загальну суму 3255,65 грн., до якої, виходячи із умов Генеральної угоди, входили і сума тіла, і сума процентів (а.с. 4).
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тому позивач повинен надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Враховуючи недоведеність вимог за тілом кредиту, суд також відхиляє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу.
У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.
Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 1921,00 грн. покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 528, 530, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 17 січня 2020 року.

Суддя Д. І. Городецький