Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Волноваха цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 19.01.2009 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 31.05.2019 року утворилася заборгованість в сумі 122 957,80 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 10 262,05 грн.та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 19.01.2009 р по 30.10.2017 р. в сумі 112 695,75 грн, яку представник позивача просив стягнути на користь позивача, а також судовий збір 1921 грн.

Ухвалою від 29.08.2019 року було відкрито провадження у справі, задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не зазначено та не підтверджено часу зміни кредитного ліміту, що впливає на розмір процентів, що мають бути сплачені за користування кредитним коштами; розмір процентів не узгоджено сторонами під час укладення кредитного договору; надані позивачем Умови не містять положення щодо нарахування боржнику двох видів процентів: на поточну заборгованість та на прострочену заборгованість за кредитом, при цьому, Умовами встановлено, що кредит вважається простроченим у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту) або його частини більш ніж на 210 днів; нарахована позивачем сума боргу за процентами не відповідає сумі, нарахованій відповідачем. Також, у зв`язку зі сплатою 01.12.2014 р. останнього платежу в рахунок погашення боргу за кредитом, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

27.01.2020 до суду надійшли пояснення позивача на відзив відповідача, у яких він вказував, що 25.08.2010 року відповідач додатково підписала анкету - заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 р., з якими була ознайомлена. Підписавши заяву, відповідач підтвердила свою згоду на укладення договору на умовах, що встановлював Банк в публічній оферті. Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, самі Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи складають кредитний договір. На підставі заяви їй було видано кредитну картку, відкрито картковий рахунок. Про ознайомлення відповідача з умовами кредитування свідчить надана позивачем довідка про умови кредитування, де зазначена процентна ставка у розмірі 3 % ( 36 % на рік), тому відсутність підпису відповідача на Умовах надання банківських послуг не є доказом того, що він не був проінформований про умови кредитування, тим більше, що зі змістом складових кредитного договору відповідач міг ознайомитися на сайті позивача, оскільки договір є публічною офертою, за якою відповідач приєднався до запропонованих позивачем умов. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи їх повернення частинами, відповідач таким чином визнав умови договору. Щодо зміни процентної ставки пояснив, що зміни відбувалися відповідно Умов надання банківських послуг, на підставі наказів Банку. Докази належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки не збереглися у зв`язку зі спливом строку зберігання електронних документів, що підтверджують цей факт. Вважає позов обгрунтованим, тому просив його задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши відповідність обставин, на яких вони ґрунтуються, нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов відповідних висновків про задоволення у повному обсязі позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитним коштами, що підтверджується наступними обґрунтуваннями.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно зі статтею 526, 529 ЦК У країни, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З анкети - заяви відповідача на видачу кредиту встановлено, що 19.01.2009 року ОСОБА_2 звернулася до позивача з заявою на видачу кредиту, з Умовами та правилами надання банківських послуг була ознайомлена та погодилася із запропонованими умовами, про що свідчить її підпис на документі. ( а.с.8)

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 30 днів пільгового періоду, яку вона підписала того ж дня, встановлено, що базова процентна ставка на місяць за користування кредитним коштами становить 3% (тобто, 36 % на рік), строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа кожного місяця. ( а.с.9)

З розрахунку заборгованості та виписки за картковим рахунком встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення боргу, останній платіж він здійснив 30.01.2018 р. ( а.с.5-7)

Сторони визнали, що строк дії кредитної картки - до 30.10.2017 року.

З доданих до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не підписані відповідачем, а зміст заяви-анкети та довідки про умови кредитування, які підписав відповідач, не містять інформації про суму кредитних коштів, зміну процентної ставки та строку дії договору.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без підтвердження того, що відповідач була ознайомлена з конкретними запропонованими позивачем Умовами та правилами банківських послуг, надані позивачем Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки не були підписані відповідачем, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З розрахунку заборгованості на а.с.5-7 та виписки за картковим рахунком встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення боргу, останній платіж здійснив 31.01.2018 р.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що кредитні кошти відповідачем не повернуті, тому, з урахуванням позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. у справі від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає, що за положеннями статті 1056-1 ЦК України, що діяла в редакції станом на 19.01.2009 року, тобто, на день виникнення правовідносин між сторонами, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Верховний Суд України у Постанові від 14.12.2016 р. у справі 6-2315цс16 визначив, що відсоткова ставка вважається чинною у разі підвищення банком відсоткової ставки у разі дотримання сторонами процедури підвищення відсоткової ставки зокрема, повідомлення позичальника про таку зміну або шляхом укладення додаткової угоди, тому з`ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки та дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Тобто, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку ж позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі 310/80/16-ц.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин згідно із Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тобто, недотримання вимог законодавства у разі, якщо вони встановлені актами цивільного законодавства і є обов`язковими для сторін, має своїм наслідком недійсність будь-якого правочину, що не відповідає такому правилу.

З наведеного випливає, що підвищення в односторонньому порядку позивачем відсоткової ставки суперечить вимогам законодавства щодо заборони такого підвищення без узгодження з іншою стороною договору, тому є недійсним. Відповідно до вищевикладеного, під час вирішення питання про стягнення процентів, суд керується умовами про розмір процентів 3% на місяць (36 % на рік).

З приводу твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Сторони у справі строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

З матеріалів справи встановлено, що 19.01.2009 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав кредит на суму 13000 грн, який зобов`язався повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік ( 3% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто, до 30.10.2017 р.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти у розмірі 7 % від суми заборгованості впродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримання визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, інакше, прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тобто, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування, зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється та може бути належно виконане і після спливу позовної давності.

Відповідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок..

За змістом ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У постанові від 09.08.2017 року по справі 6-2322цс16 Верховний Суд України зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, враховуючи, що останній платіж відповідач здійснила 31.01.2018 року, тому саме з цієї дати необхідно рахувати строк позовної давності до вимог про стягнення процентів. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом 26.06.2019 року в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів,- такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13, постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Позивач звернувся до суду з позовом 26 червня 2019 року, отже проценти підлягають стягненню в межах трирічного строку позовної давності, за період з 26.06.2019 р. по 26.06.2019 р., в сумі 3796,95 грн.(заборгованість за кредитом 10262,05 грн * 36% : 100 % : 360 (кількість днів у році) * 370 (днів прострочки платежу).

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню частково судовий збір в сумі 219,65 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.526, 610, 611, 625, 634, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 279, 353, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , МФО 305299, рахунок № НОМЕР_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 19.01.2009 р. року в розмірі 14 059 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 01 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 10 262,05 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19.01.2009 р по 30.10.2017 р. в сумі 3796,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 219 (двісті дев`ятнадцять) грн. 65 коп.

Позивач - Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1 Д, поштовий індекс 01001; код ЄРДПОУ 14360570.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 11.05.1999 року Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Т.В.Безрук