Справа № 658/2144/19
(провадження № 2/658/127/20)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Подіновської Г.В.,

за участю секретарів: Марчук В.І., Яковлєвої А.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя мотивуючи вимоги тим, що 26.08.1989 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.11.2005 року. За час шлюбу подружжям було придбано 59/100 житлового будинку садибного типу загальною площею 83,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 35,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 266,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу б/н від 14.05.1993 року, посвідчений Каховською міською держнотканторою за реєстровим № 1489. На даний час сторони проживають окремо і відповідач здала будинок в оренду без дозволу позивача, внаслідок чого він не має змоги потрапити у власний будинок. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

Просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надавала клопотання про відкладення розгляду справи, але на неодноразові судом виклики так і не з`явилася.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з 26.08.1989 року перебували в шлюбі, який рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.11.2005 року по справі № 2-4257/2005 було розірвано. 15.06.2012 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . (а.с. 10, 11).

14.05.1993 року ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Каховською міською держконторою за реєстровим номером 1489, згідно якого вона придбала 59/100 житлового будинку садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 63).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 164519319 від 23.04.2019 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 59/100 житлового будинку садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем Ѕ частину 59/100 житлового будинку садибного типу, загальною площею 83,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 35,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 266,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу б/н від 14.05.1993 року, посвідчений Каховською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1489.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 785,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 49, 81, 141, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 69 71, 104,105, 110, 112 СК України, ст.ст. 116, 147 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ частину 59/100 житлового будинку садибного типу, загальною площею 83,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 35,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 266,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу б/н від 14.05.1993 року, посвідчений Каховською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1489.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 785,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г. В. Подіновська