Постанова

Іменем України

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 361/5729/18

провадження № 61-4310св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кухарський Олександр Миколайович,

стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року у складі судді Селезньової Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - державний виконавець) Кухарського О. М. у виконавчому провадженні № 11720809, скасування постанови про встановлення обмежень у праві виїзду за межі України і постанови про обмеження у праві керування транспортними засобами.

Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем без законних підстав щодо боржника вжито обмежувальні заходи, такі як встановлення обмеження у праві визду за межі України та обмеження у праві керування транспортними засобами. Відповідні постанови є незаконними, протиправними, оскільки заборгованість зі сплати аліментів розрахована неправильно, є завищеною, розмір аліментів розрахований не як 1/8 частина всіх видів заробітку (доходу) згідно з останнім судовим рішенням, а за первісно визначеною часткою 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу).

Заборгованість за останній період розрахована не з реальних доходів боржника (допомоги з безробіття, яку боржник отримував у центрі зайнятості), а з середнього заробітку по регіону, що призвело до завищення розміру заборгованості.

Державний виконавець врахував заборгованість, яка утворилась значно раніше, ніж були внесені зміни до Закону України «Про виконавче провадження», якими державному виконавцю надано право приймати рішення щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України і обмеження керування транспортними засобами, що, на думку заявника, є незаконним, оскільки закон не має зворотної дії у часі, і тому підставою для вжиття цих обмежень могла бути лише наявність заборгованості, яка б утворилась після внесення змін до закону.

Після лютого 2018 року заявник не має заборгованості зі сплати аліментів перед стягувачем ОСОБА_2 , оскільки аліменти утримувались в центрі зайнятості, а після працевлаштування - за місцем роботи.

Утримання аліментів не в повному розмірі пояснювалось тим, що є інші виконавчі листи з аліментними зобов`язаннями перед іншими стягувачами.

Заборгованість зі сплати аліментів (у значно меншому розмірі) у нього виникла з поважних причин, оскільки заявник має інші аліментні зобов`язання перед іншими стягувачами (аліменти на іншу дитину, аліменти на обох батьків), і заборгованість виникла за період до відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом, тому така заборгованість не мала бути врахована державним виконавцем при застосуванні вказаних обмежувальних заходів.

Державний виконавець не мав права вживати обмеження у керуванні транспортними засобами згідно з частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за місцем роботи боржника обов`язковою умовою працевлаштування є наявність транспортного засобу та посвідчення водія.

Вважає, що оскаржуваними постановами боржник суттєво обмежений у працевлаштуванні, оскільки має намір працевлаштуватися в міжнародній компанії, з більшою заробітною платою.

Державний виконавець виніс оскаржувані постави необґрунтовано, не переконавшись у наявності боргу та його розміру, не врахувавши конкретні обставини, не повідомивши боржника, виходячи виключно зі слів та інтересів стягувача.

Також підставою для скасування вказаних постанов заявник зазначив те, що державний виконавець надіслав до відповідних органів вказані постанови до набрання ними законної сили.

Просив скасувати постанови державного виконавця Кухарського О. М. від 08 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 11720809 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та від 08 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 11720809 про встановлення тимчасового обмеження боржника у керуванні транспортними засобами.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову державного виконавця Кухарського О. М. про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 08 серпня 2018 року. В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що дії державного виконавця щодо застосування до боржника обмеження у праві виїзді за межі України відповідають вимогам закону. Оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, відповідає загальній меті обов`язковості судового рішення, цілям виконавчого провадження, інтересам стягувача на повне й належне виконання судового рішення, та відповідає інтересам дитини, захищеним цим рішенням. Суди виходили з того, що положення Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України до внесення змін до цього Закону у грудні 2017 року передбачали встановлення боржнику обмеження у виїзді за межі України при наявності заборгованості, визначеної судовими рішеннями, в тому числі заборгованості зі сплати аліментів.

Внесенням змін до Закону України «Про виконавче провадження» спрощено процедуру встановлення такого обмеження. Після внесення відповідних змін до вказаного Закону боржником не вжито заходів з погашення заборгованості, яка не перестала існувати, і тому у державного виконавця були підстави для застосування пункту 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на серпень 2018 року.

Закон не містить деталізації щодо періоду, за який виникла заборгованість з аліментів (поточна чи у минулому), визначаючи лише її загальний розмір.

Також частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що такий період обраховується з моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. При встановлених конкретних обставинах державний виконавець не мав підстав для невжиття відносно боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Щодо скасування постанови про обмеження у праві керуванні транспортними засобами від 08 серпня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні цієї постанови державний виконавець не врахував положення частини десятої статті 71 цього Закону України «про виконавче провадження» зважаючи на те, що заявник своєчасно надав державному виконавцю підтвердження про роботу, де право керування транспортним засобом є обов`язковим.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не відповідає вимогам частини 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є протиправною, суттєво обмежує боржника в праві на роботу та фактично позбавляє його єдиного й основного джерела існування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення просив їх скасувати в частині відмови щодо визнання дій старшого державного виконавця Кухарського О. М. неправомірними та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 08 серпня 2018 року, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Суди не врахували доводи скарги заявника про конституційний принцип незворотності дії закону в часі.

Положення статті 71 Закону, якими передбачено винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, прийняті відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII, що набрав чинності 06 лютого 2018 року. З огляду на це, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов неправильного висновку про правомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Поза увагою судів залишився факт, що заборгованість зі сплати аліментів виникла за період, що передував прийняттю закону, який посилив відповідальність.

Суди не врахували, що до заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла до 06 лютого 2018 року (набрання чинності відповідної норми Закону № 2234-VIII), виконавець повинен був діяти виключно у спосіб, встановлений попередньою редакцією Закону до внесення змін Законом № 2234-VIII, враховуючи, що боржник ніколи не ухилявся від сплати аліментів, а зазначена виконавцем заборгованість утворилася до пред`явлення виконавчого листа до виконання та є меншою, ніж розраховано виконавцем.

Державий виконавець своїм рішенням фактично застосував до боржника встановлені пунктом 1 частини дев`ятої статті 71 Закону обмеження у праві виїзду за межі України щодо заборгованості, яка виникла ще до пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, що суперечить положенням частини четвертої статті 11 Закону.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у березні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 жовтня 2008 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-299 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів).

До Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (далі - Солом`янський ВДВС ) Харченко Г. О. подала заяву від 18 лютого 2009 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 22 жовтня 2008 року № 2-299 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на її користь у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років.

02 березня 2009 року Солом`янським ВДВС відкрито виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа від 22 жовтня 2008 року № 2-299.

Згідно з довідкою про доходи, нараховані та виплачені аліменти та заборгованість із виконання виконавчого листа від 22 жовтня 2008 року № 2-299, виданою ТОВ «ТНК -Транс» 28 березня 2011 року № 034, ОСОБА_1 працював на посаді директора Департаменту фінансового контролю ТОВ «ТНК-Транс», всього виплачено на користь ОСОБА_2 170 261,38 грн. Заборгованість перед ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 2-299 становить 65 889,72 грн.

Відповідно до довідки про доходи, нараховані та виплачені аліменти та заборгованість з виконавчого листа від 22 жовтня 2008 року № 2-299, виданою ТОВ «ТНК - Транс» 08 квітня 2011 року № 40 ОСОБА_1 , всі виплати й утримання проведені системно, своєчасно та в повному обсязі відповідно до судового рішення, виконавчих листів та згідно із законодавством України. Виникнення поточної заборгованості пов`язано з одночасним пред`явленням до виконання 3-4 виконавчих листів, розмір утримань за якими перевищує встановлений законом граничний 50 % розмір. Заборгованість перед ОСОБА_2 становить суму 70 062, 29 грн.

Згідно зі звітом про здійснення відрахування та виплати за період з лютого 2012 року до липня 2012 року заборгованість з виплати аліментів станом на 01 серпня 2012 року за виконавчим листом від 22 жовтня 2008 № 2-299 року становить 52 111, 67 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2012 року змінено розмір аліментів, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Відповідно до відмітки рішення суду набрало законної сили. Броварський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист 24 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на користь дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2016 року зменшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2012 року, з 1/6 частини на 1/8 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 22 вересня 2016 року

Згідно зі звітом про здійснені відрахування та виплати від 18 березня 2016 року №ТТ031/2, сформованого Солом`янським ВДВС стосовно боржника ОСОБА_1 за період з вересня 2015 року до лютого 2016 року, заборгованість з виплати аліментів станом на 29 лютого 2016 року становить 43 748, 24 грн.

Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати від 10 жовтня 2016 року № ТТ060/3, сформованого Солом`янським ВДВС стосовно ОСОБА_1 за період з березня 2016 року до вересня 2016 року, заборгованість з виплати аліментів станом на 30 вересня 2016 року за виконавчим листом № 2-299 від 22 жовтняи 2008 року становить 59 023, 37 грн.

Згідно зі звітом про здійснені відрахування та виплати від 20 квітня 2017 року № ТТ015/2, сформованого Солом`янським ВДВС стосовно ОСОБА_1 за період з жовтня 2016 року до квітня 2017 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 19 квітня 2017 року за виконавчим листом № 2-299 від 22 жовтня 2008 року становить 78 602, 39 грн.

07 лютого 2018 року вих. № 17089 відомості стосовно ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників.

Постановою Солом`янським ВДВС від 26 лютого 2018 року виконавче провадження передано до Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області (далі - ВДВС).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 01 лютого 2018 року № 31009081, виконаного Солом`янським ВДВС, за виконавчим листом № 2-299/2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів становить 106 272,29 грн.

Постановою державного виконавця від 26 березня 2018 року прийнято до виконання виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини (ВП № 11720809).

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 письмово повідомив ВДВС про зняття його з обліку як безробітного з Броварського міськрайонного центру зайнятості та про працевлаштування з 15 лютого 2018 року в Об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку «Грушевського-19».

Згідно з наданим цивільно-правовим договором від 15 лютого 2018 року, укладеним між замовником ОСББ «Грушевського-19» та виконавцем ОСОБА_1 , замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати наступні роботи: пункт.1.1 - брати участь в обслуговуванні, утриманні спільного майна будинку, забезпечувати доставку власним транспортом товарно-матеріальних цінностей, що закуповуються, брати участь у відборі підрядників, тощо; пункт.3.2 - виконавець зобов`язується виконувати роботи на власному транспортному засобі та мати посвідчення водія.

Згідно з пунктами 7.1, 7.2 цього договору договір діє до повного його виконання і пролонгується на наступний рік за відсутності письмової вимоги про його розірвання.

30 березня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву до ВДВС, повідомив про нове місце роботи.

Відповідно до відповіді на запит державного виконавця від 26 березня 2018 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно- правовими договорами, про останнє місце роботи, за результатом обробки запиту інформацію про боржника ОСОБА_1 не знайдено.

Згідно з відповіддю на запит від 26 березня 2018 року до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, результат обробки запиту - що інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО інформація про боржника ОСОБА_1 відсутня.

Постановою від 30 березня 2018 року звернено стягнення на заробітну плату боржника, що отримує дохід в ОСББ «Грушевського-19».

Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати у Броварському міськрайонному центру зайнятості за період з травня 2017 року до лютого 2018 року, з доходу ОСОБА_1 стягнено та перераховано стягувачу 4 801,93 грн.

Згідно з довідкою, виданої головою ОСББ «Грушевського-19», з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з лютого 2018 року до липня 2018 року стягувалось по 210,00 грн щомісяця.

Відповідно до листа від 08 серпня 2018 року № 26434 ВДВС здійснено виклик боржника ОСОБА_1 до виконавця на 22 серпня 2018 року та повідомлено про заборгованість, яка станом на 01 лютого 2018 року становила 106 272,29 грн.

У довідці-розрахунку, виконаній державним виконавцем Кухарським О. М. 08 серпня 2018 року, за період з лютого 2018 року до липня 2018 року нараховано аліментів в сумі 3 348,00 грн (1 260,00 грн щомісячно), заборгованість станом на 01 серпня 2018 року становить 108 360,29 грн, яка за своїм сукупним розміром перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Також суди встановили, що ОСОБА_1 має виконавчі листи про стягнення аліментів на користь його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на їх утримання, та аліментів на іншу неповнолітню дитину на користь стягувача ОСОБА_6 .

Відповідно до постанови державного виконавця Кухарського О. М. від 08 серпня 2018 року встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-299.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до пунктів 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону № 1404-VIII cтрок обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суди встановили, що 02 березня 2009 року Солом`янського ВДВС відкрито виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа № 2-299 від 22 жовтня 2008 року.

Згідно з довідкою - розрахунком державного виконавця Кухарського О. М. від 08 серпня 2018 року за період з лютого 2018 рокудо липня 2018 року нараховано аліментів в сумі 3 348 грн (1 260,00 грн. щомісячно), заборгованість станом на 01 серпня 2018 року становить 108 360,29грн, яка за сукупним розміром перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильних висновків про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону № 1404-VIII, зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанови про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

Верховний Суд зазначає, що аналіз норм права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, дає підстави дійти висновку, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі.

Доводи касаційної скарги, у тому числі щодо принципу незворотної дії закону у часі, були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що визначення розміру заборгованості, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є саме порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності боржника, а згідно з частиною четвертою статті 11 Закону №1404-VIII строк для застосування обмежень, передбачених частиною дев`ятою статті 71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом № 2234-VIII.

Дослідивши зібрані у справі докази і надавши їм належну оцінку, а також встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та необгрунтованість скарги ОСОБА_1 в частині скасування постанови від 08 серпня 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до моменту погашення заборгованості зі сплати аліментів. Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх, виклавши висновки і мотиви.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, не дають підстав вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Українипередбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко