КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/3582/19 Головуючий у І інстанції -Пінкевич Н.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/8294/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

встановив:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він має спільну з відповідачем дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. З народження дитина проживає з ОСОБА_2 . Після народження дитини між ним та відповідачем почали виникати непорозуміння щодо виховання дитини, тому стосунки було припинено. А відповідачка почала чинити перешкоди в побаченнях з дитиною. За розпорядженням адміністрації йому було встановлено участь у вихованні доньки. Але відповідачка не дотримувалась і даного графіку, їздила з донькою на відпочинок не поставивши його до відома.

Вказав, що дитина росте, звикла та комфортно себе почуває у його присутності. Тому він бажає проводити з нею більше часу, приділяти більше їй уваги, зробити більш вагомий вклад у її виховання та розвиток, а тому визначених годин недостатньо для нього. На його звернення до адміністрації отримав роз`яснення, що він має домовитись з ОСОБА_2 . Після численних марних спроб досягти домовленостей з ОСОБА_2 про збільшення часу на побачення з дитиною, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав батька. При вирішення спору просив врахувати, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідачка не має права перешкоджати йому в побаченнях з дитиною, в активному прийнятті участі у вихованні дитини. Він дуже любить свою доньку, але не може домовитись з відповідачкою про збільшення відповідних годин.

Просив суд визначити наступні способи участі у вихованні дитини: щомісячно з 10 години першої, третьої та, коли випадає п`ятої суботи до 19 години п`ятниць відповідно наступних тижнів місяця.

24 та 29 травня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов та відзив ОСОБА_2 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_1 мають спільну дитину, яка з народження проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач на її прохання допомагати матеріально, давав їй обіцянки, але не виконував їх. Протягом червня-серпня 2018 року він декілька разів забирав дитину та вчасно її не повертав, чим примушував її хвилюватись та звертатись до правоохоронних органів. Оскільки вони не могли дійти згоди, тому розпорядженням адміністрації було визначено участь батька у вихованні дитини: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду. Також за розпорядженням адміністрації визначено місце проживання дитини. Вважає, що при прийнятті даних розпоряджень комісією в першу чергу враховані інтереси дитини. Саме інтереси дитини мають бути покладені в прийнятті рішення.

Просила суд з урахуванням заяви від 09 вересня 2019 року (а.с.126) встановити участь батька у вихованки доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено способи участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею, встановивши йому графік спілкування з дитиною: щомісячно з 15 години п`ятниці до 10 години понеділка періодичністю через тиждень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, в інші дні - за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , 50% канікулярного періоду.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, було неправильно досліджено докази та невірно встановлені обставини справи, наслідком чого є ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, саме тому підлягає скасуванню.

Вважає, що участь батька в житті доньки є не менш важливою, ніж матері. Кожен із них закладає в дитині свої цінності та свої моделі життя, а тому обмеження позивача в його бажанні брати участь у вихованні доньки на тому ж рівні, що і відповідач, перш за все протирічить інтересам дитини, оскільки важко назвати позбавлення дитини повноцінного спілкування з батьком максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд своїм рішенням позбавив дитину бачити батька в повній мірі та отримувати від нього любов та турботу.

Тобто суд, фактично зменшив обсяг батьківських прав, обмеживши позивача у праві піклуватися про здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Не надав суд оцінки доказам, які у своїй сукупності підтверджують те, що спілкування відповідача з донькою не тільки не перешкоджатиме її нормальному вихованню, а навпаки - сприятиме такому вихованню, адже батько має бажання, час, можливості та умови.

Тобто рішення суду суперечить інтересам дитини.

Крім того, встановивши способи участі позивача у вихованні дитини, суд не вказав у рішенні місце спілкування доньки з батьком.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №612 від 13 вересня 2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №611 від 13 вересня 2018 року визначено участь батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено графік спілкування з дитиною: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з нею, 50% канікулярного періоду. Зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись режиму харчування, відпочинку, навчання та розвитку дитини. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що дитина з народження проживає разом з ОСОБА_2 , між батьками дитини останнім часом склались напружені відносини щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Батьки характеризуються позитивно, мають житло, для дитини там створені умови проживання. Батько ОСОБА_1 має дружину ОСОБА_5 та двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , 2012 року народження, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 15 жовтня 2019 року визначено участь батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено графік спілкування з дитиною: щомісячно з 10 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої суботи до 19 години першої та третьої неділі, в інші дні - за домовленістю з ОСОБА_2 , 50% канікулярного періоду.

Судом встановлено, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дитиною, та в ході розгляду справи відповідачем, зокрема, не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу позивача, його родини на дитину, а відтак у суду відсутні підстави для обмеження позивача від спілкування з дитиною.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості спілкування позивача з дитиною, а позивачу слід дослухатись до побажань матері дитини щодо необхідності як фізичного, так і духовного розвитку дитину, спільно приймати рішення щодо всіх питань, що в першу чергу матиме позитивний приклад для дитини, її розвитку, впевненості та спокою.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що сторони на даний час не можуть дійти спільної згоди, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню частково, а саме в частині встановленні певного графіку побачень дитини з батьком.

В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд прийшов до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд вважав, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Тому поданий висновок органу опіки та піклування суд приймав до уваги частково, та погодився з доводами позову ОСОБА_1 щодо проведення більше часу з дитиною, що матиме наслідком налагодження не лише з батьком більш тісних стосунків, але й з її сестрами. Разом з тим, суд враховав вік дитини, необхідність дитини у відчутті безпеки, власного куточку, наявність у позивача дружини та які саме стосунки в неї склались з ОСОБА_3 з поданих сторонами доказів не можливо встановити. Написані письмові пояснення не можуть вважатись доказом, оскільки всі докази мають безпосередньо досліджуватись судом при розгляді справи. Але перебування дитини час від часу у ОСОБА_1 та відсутність конфліктів між дружиною та дитиною в цей період, не може ототожнюватись з тим, коли дитина буде проживати з батьком постійно та необхідність налагодження фактично нового способу життя у родині позивача. Тому обраний позивачем бажаний графік суд вважав на даний час передчасним.

Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою.

Суд вважав за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.

Суд зауважив, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивача з дитиною, суд дійшов висновку про необхідність встановити графік спілкування з дитиною: щомісячно з 15 години п`ятниці до 10 години понеділка періодичністю через тиждень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, тобто одні вихідні дні дитина повністю перебуває у батька, наступні вихідні - з матір`ю, а в інші дні - за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , 50% канікулярного періоду.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні норми права містяться в законодавстві України.

Так, відповідно до положень ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Оскільки обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

При цьому судом було враховано інтереси дитини та встановлено графік зустрічей, який не порушує режиму дня дитини та навчання, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню. Також судом враховано ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я.

При цьому судом враховано, що дитина проживає з матір`ю. У батька дитини інша сім,я. Він має дружину ОСОБА_5 та двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , 2012 року народження, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, суд враховував висловлену думку сторін, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив та надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, і в результаті правильно вирішив питання встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та фактично зводяться до інтересів та бажання батька, а не забезпечення найкращих інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд встановивши способи участі позивача у вихованні дитини не вказав у рішенні місце спілкування доньки з батьком не приймаються судом до уваги, оскільки таких вимог у суді першої інстанції не заявлялось, а згідно ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Інші аргументи апеляційноїскарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

Т.А. Семенюк