Справа № 737/1017/19
Проваждення № 2/737/12/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А. С.
секретар судового засіданняЮрченко М. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/1017/19
за позовомОСОБА_1
доАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»
прозахист прав споживачів фінансових послуг, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії
учасники справи та представники:
позивачОСОБА_1
представник позивачаОСОБА_2
від відповідачане з`явились

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 12.03.2013 між ним та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», найменування якого на даний час змінене на Акціонерне товариством «Акцент-Банк», був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він 12.03.2013 року отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (далі - кредитний договір). Для користування кредитом Позивачу була випущена кредитна картка № НОМЕР_1 , яка в подальшому була перевипущена на картку № НОМЕР_2 . У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості по кредитному договору, керуючись нормами ч. 2 ст. 1050 ЦК України (право вимоги дострокового погашення всієї суми кредиту у разі прострочення чергової частини) ПАТ «Акцент-Банк» 19.07.2015 звернулося з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 23 610,64 грн, що складалася з суми кредиту, процентів, пені, комісії та штрафних санкцій, та була розрахована станом на 15.07.2015. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 14.08.2015 у справі № 737/673/15-ц позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 12.03.2013 у розмірі 23 610,64 грн, з яких: 13 833,94 грн - кредит, 7 476,19 грн - проценти, 700,00 грн - пеня та комісія, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 100,51 грн - штраф (процентна складова), а також витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.092015 рішення суду першої інстанції в справі № 737/673/15-ц залишене без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2016 у справі № 750/8342/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору - відмовлено. На даний час на виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби міста Чернігова перебуває виконавче провадження № 53043655 по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості в розмірі 23 687,78 грн. Постановою державного виконавця від 07.12.2016 стягнення боргу звернуто на пенсію Позивача. Станом на 01.08.2019 з пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 14.08.2015 утримано на користь ПАТ «Акцент-Банк» - 7 905,73 грн, в рахунок погашення виконавчого збору - 888,72 грн та витрати на проведення виконавчих дій - 87,20 грн. Станом на 01.08.2019 залишок боргу на користь ПАТ «Акцент-Банк» за рішенням суду від 14.08.2018 становить 15 782,05 грн та по виконавчому збору - 1 477,86 грн.

Згідно з довідкою від 02.12.2016, виданою ПАТ «Акцент- Банк», кредитна картка № НОМЕР_2 , за допомогою якої проводились операції за кредитним договором від 12.03.2013 (угода № 8АМАВ4214), у зв`язку з довгостроковими порушеннями зобов`язання була заблокована з 08.01.2015.

Проте, АТ «А-Банк» продовжує нараховувати відсотки та штрафні санкції, незважаючи на те, що фактично кредитний договір від 12.03.2013 припинив свою дію з моменту пред`явлення банком вимоги про дострокове стягнення заборгованості, рішення суду від 14.08.2015 виконується через державну виконавчу службу в установленому законом порядку, а кредитна картка Позивача з 08.01.2015 заблокована і останній не користується та не має жодної можливості будь-яким чином в подальшому користуватися кредитними коштами на підставі договору від 12.03.2013.

Як стало відомо позивачу з роздрукованих через персональний кабінет на сайті АТ «А-Банк» виписок від 13.03.2019 і від 25.07.2019 по рахунках за кредитним договором від 12.03.2013 та довідки від 25.07.2019 АТ «А-Банк» постійно продовжував нараховувати проценти і штрафні санкції та безпідставно обліковувати їх як кредит, внаслідок чого сума боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.03.2013 штучно збільшена у понад одинадцять разів і станом на 25.07.2019 становила 276 244,29 грн. Крім того, банком безпідставно була збільшена сума судових витрат до 1850,00 грн, замість 243,60 грн, стягнутих рішенням Куликівського районного суду від 14.08.2015.

На неодноразові усні та письмові звернення позивача до банку щодо скасування процентів та штрафних санкцій, нарахованих понад суми, стягнуті рішенням суду від 14.08.2015, відповідач не зважав та продовжував нарахування та облік цих сум як заборгованості.

У той же час у листі від 26.03.2017 № 20.1.0.0/7-20170321/128 відповідач визнав, що за наявності рішення суду заборгованість буде анульована (списана).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду в справах № 202/4494/16-ц, № 14-10цс18 від 28.03.2018, № 14-154цс18 від 04.07.2018, зокрема, і щодо припинення права нараховувати-неустойку (пеню та штрафи) після спливу строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ПК України.

Крім того, позивач зауважує, що згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 14-131 цс 19 у разі заперечень позичальника та відсутності його підпису на таких документах: Тарифи обслуговування кредитних карт, Умови та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті кредитодавця, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у ц неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі протиправні дії АТ «A-Банк» порушують права позивача як споживача фінансових послуг, захист яких гарантується Законом України «Про захист прав сванів».

Просить суд визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Акцент-Банк» по нарахуванню процентів та штрафних санкцій за кредитним договором б/н від 12.03.2013 року, укладеним із ОСОБА_1 , після дати пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості за цим договором - 15.07.2015, а також дії Акціонерного товариства «Акцент-Банк» по нарахуванню заборгованості по судових витратах у розмірі, що перевищує 243,60 грн, стягнутих рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 14.08.2015 у справі № 737/673/15-ц; зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» припинити нарахування відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій за кредитним договором б/н від 12.03.2013 року, та скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції за кредитним договором б/н від 12.03.2013 року за період після 15.07.2015; зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» скасувати заборгованість по ;удових витратах у розмірі, що перевищує 243,60 грн, стягнутих рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 14.08.2015 у справі № 737/673/15-ц.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, з їх пояснень в суді вбачається, що сторона позивача, за наявності судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, вважає, що у ОСОБА_1 на даний час відсутні будь-які грошові зобов`язання перед АТ «Акцент-банк» за зазначеним кредитним договором, окрім виконання судового рішення. З 2015 року відповідач не звертався до Шульца з вимогами про сплату будь-яких грошових сум, окрім виплат за судовим рішенням, однак на його запити відповідав, що заборгованість нараховується.

Відповідач позов не визнав. Свого представника в судове засідання не направив. Згідно з письмовим відзивом банк не визнає заявлений позов з наступних підстав. По-перше, з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість за рішенням суду в тому обсязі, в якому просив відповідач. Позовні вимоги було задоволено в іншому обсязі. Відповідач міг просити стягнути як заборгованість в повному обсязі, так і частково, це право відповідача. В задоволенні жодної позовної вимоги відповідача до позивача судом не було відмовлено, жодні нарахування не визнано такими, що не відповідають закону чи договору. По-друге, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Відповідні висновки зафіксовано у Постанові Великої палати Верховного суду від 04 червня 2019 року по праві №916/190/18 та у Постанові Верховного суду від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17.

Позовна заява надійшла до суду 08.10.2019. Ухвалою судді від 17.10.2019 у справі відкрите спрощене позовне провадження та задоволено клопотання позивача про витребування від АТ «Акцент-Банк» інформації про залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.03.2013 з розшифровкою складових частин такої заборгованості та періодів нарахування; інформацію про наявність/відсутність заборгованості за іншими договорами; копію угоди від 16.03.2017 № SAMAB4214.

Після першого судового засідання, 22.11.2019, ОСОБА_1 подав заяву «про зміну та доповнення позовних вимог» про розірвання кредитного договору, яка складалась з одного речення, без зазначення відповідача, нічим не вмотивовану. Копію цієї заяви учасникам справи не направив. 10.01.2020 ОСОБА_1 подав заяву про залишення без розгляду заяви від 22.11.2020. Оскільки заява Шульца від 22.11.2020 не відповідала вимогам ЦПК України, які пред`являються до заяв по суті справи, вимога про розірвання кредитного договору судом до розгляду не приймалась і не розглядалась.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з рішенням Куликівського районного суду від 14 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" був задоволений, із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" заборгованість у розмірі 23610 (двадцять три тисячі шістсот десять) гривень 64 копійки за кредитним договором №б/н від 12.03.2013 року, яка складається з наступного: 13833 гривні 94 копійки - заборгованість за кредитом; 7476 гривень 19 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 гривень - (фіксована частина), 1100 гривень 51 копійка - (процентна складова), а також вартість затрат, понесених на сплату судового збору, в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок (а.с.9-10).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року рішення суду залишено без змін (а.с. 11-12).

На виконання рішення суду виданий виконавчий лист (а.с. 13).

Рішення Куликівського районного суду від 14.08.2015 перебуває на примусовому виконанні та виконано частково шляхом періодичних утримань з пенсії ОСОБА_1 (а.с. 14, 64-72).

Рішенням Деснянського районного суду від 01 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені позовних вимог про розірвання кредитного договору з «Акцент-Банком» (а.с. 15-16).

Текст кредитного договору сторонами не надавався.

З судових рішень вбачається, що 12 березня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з ПАТ «Акцент-Банк», тобто уклав договір банківського обслуговування, та йому була видана кредитна картка «Універсальна», кредитний ліміт за якою зростав та склав 10 000 грн.

Позивачем не надано доказів того, що після ухвалення судового рішення в 2015 році відповідач пред`являв до нього будь-які вимоги про сплату грошових коштів на виконання кредитного договору поза межами виконавчого провадження.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Протиправна, неправомірна поведінка, це поведінка, яка суперечить нормам права, здійснюється всупереч праву, є свавіллям суб`єкта; являє собою порушення заборон, зазначених у законах і підзаконних актах, невиконання обов`язків, що виходять із нормативно-правового акта, акта застосування норм права або договору, укладеного на основі закону.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

Правова позиція Верховного Суду України, який здійснював судочинство до 15 грудня 2017 року, полягала в тому, що виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Вказана правова позиція існувала до прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 р., в якій ВП з метою формування єдиної правозастосовчої практики зробила новий правовий висновок у зазначених правовідносинах. Зокрема, суд вказав, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Таким чином, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання її обов`язків під час дії договору. З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути від нього відмінним (зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання). У цій справі ВП ВС зазначила, що в межах строку кредитування відповідач повинен повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Після закінчення строку кредитування відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані в межах строку кредитування. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку (терміну) виконання зобов`язання або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України мають нараховуватися передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Схожого правового висновку дійшла ВП ВС у своїй постанові від 04.07.2018 р. в результаті розгляду справи №310/11534/13-ц.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Постанова ВП ВС від 3 липня 2019 року містить наступні висновки: оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома; банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені; пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг.

Таким чином, при незмінному законодавстві в частині регулювання кредитних правовідносин, з 2018 року змінилась судова практика в частині застосування цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання зобов`язань боржниками.

Однак наведені судові рішення не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з неправильно обраним способом захисту.

Так, АТ «Акцент-банк» не є органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, тому, відповідно до ст. 16 ЦК України інтерес позивача не може бути захищеним шляхом визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності банківської установи - суб`єкту господарювання, рівно як і покладення на цю установу обов`язку припинити нарахування за кредитним договором.

Щодо нарахування відсотків за кредитом, спір між сторонами може стосуватися їх розміру, якщо банк не пропустив строку позовної давності для пред`явлення вимог про їх стягнення, щодо нарахування штрафних санкцій - позивач не зазначив ні їх суми ні підстав для нарахування, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вчинення будь-яких заборон.

Стосовно покладення на відповідача обов`язку щодо «скасування заборгованості по судових витратах у розмірі, що перевищує 243,60 грн.» слід зазначити, що позивач не довів, що входить до нарахованої банком суми, чи не пов`язані вони з примусовим виконанням судового рішення.

У своїй діяльності відповідач повинен керуватися Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затвердженими Постановою Правління Національного банку України від 27.02.2018 № 17, та МІЖНАРОДНИМ СТАНДАРТОМ ФІНАНСОВОЇ ЗВІТНОСТІ 9 (МСФЗ 9) Фінансові інструменти. Вимоги позивача «припинити нарахування», «скасувати заборгованість» є втручанням у господарську діяльність та не відповідають понятійному апарату зазначених нормативних актів, і, відповідно, не можуть бути задоволені судом.

На підставі викладеного та керуючись ст.12-13, 80-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 20.01.2020

Суддя А. С. Лібстер