Єдиний унікальний номер судової справи: 471/964/18
Провадження № 22-ц/812/754/20
Постанова

іменем України

13 квітня 2020 року м. Миколаїв Справа № 471/964/18 Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк (далі - АТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року, ухваленепід головуванням судді Скарницької І.Б. у приміщенні цього суду, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена,

встановив:

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду вищезазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

28 жовтня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2 430 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов цього Договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 25 жовтня 2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 17 711 грн. 26 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 246 грн. 62 коп., нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 2242 грн. 47 коп., пені у сумі 13 884 грн., 59 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: (фіксована частина) - 500 грн., (процентна складова) - 819 грн. 58 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати у сумі 1762 грн.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 264 грн. 62 коп.та судові витрати в сумі 26 грн. 43 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду про стягнення лише тіла кредиту мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів, пені та штрафів, а також не пропущення позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами і неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, винесеним без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. Зокрема, позивач зазначав, що відмовляючи в позові щодо стягнення процентів, пені та штрафів, суд не врахував те, що 12 липня 2011 року відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою передбачені базова процентна ставка за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, порядок нарахування пені та розмір штрафів.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що вона згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на офіційному сайті Приватбанку, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та зобов`язана виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms (а.с. 11-25,90).

Згідно з доданим Банком до позову розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25 жовтня 2018 року складає 17 711 грн. 26 коп., а саме: 246 грн. 62 коп. тіло кредиту, 2242 грн. 47 коп. проценти за користування кредитом, 13 884 грн., 59 коп. пені, а також штрафи: 500 грн. фіксована частина та 819 грн. 58 коп. процентна складова.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки Умови та правила надання банківських, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , то судом першої інстанції правильно встановлено, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 28 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети.

Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що Банком та ОСОБА_1 були, зокрема, погоджені тип кредитної лінії укладеного ними кредитного договору - відновлювальна, базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості у строк до 25-го числа місяця, а також розмір та порядок нарахування пені і штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня складається із базової процентної ставки/30, що нараховується за кожний день прострочення, + 1 % від заборгованості, але не менш 30 грн. на місяць, штраф 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 142).

Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» видана на підставі укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору кредитна картка перевипускалась. Так, 12 липня 2011 року позичальником отримано кредитну карту № НОМЕР_1 строком дії до 28 лютого 2015 року, а 23 січня 2015 року - № НОМЕР_2 - до 30 квітня 2018 року (а.с. 88).

Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача та наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 264 грн. 62 коп. відповідачем не оскаржувалось, а тому в апеляційному порядку не переглядалось.

Відповідно до ст.ст.526, 1054, 1048, 611 ЦК України у даній справі за вищезазначеним договором існують підстави для нарахування АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами та неустойки, розрахованих відповідно до узгодженого сторонами умов власноручно підписаної відповідачем 12 липня 2011 року довідки про умови кредитування. Право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір и порядок одержання яких встановлюється договором, передбачено частиною 1 статті 1048 ЦК України.

Узгоджений сторонами розмір процентів складає 2,5% щомісячно на залишок заборгованості (а.с. 142).

За правилами статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, а права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

Отже, крім права на отримання суми кредиту (тіла), позивач набув право на отримання процентів в межах строку дії договору, укладеного між сторонами, який обмежується строком дії останньої картки відповідача - квітень 2018 року.

Із розрахунку слідує, що заборгованість за процентами визначена банком, починаючи з 12 липня 2011 року за ставкою 30 % річних, з 01 вересня 2014 року за ставкою 34,80%, з 23 січня 2015 року за ставкою 32,40 %, та з 01 квітня 2015 року за ставкою 42%.

Водночас, докази дотримання банком процедури підвищення процентної ставки з 30% до 42%, що зазначені в розрахунку позивача, в матеріалах справи відсутні. Розрахунку заборгованості за первісною ставкою позивачем суду не надано.

Розмір процентів за ставкою 30 % станом на 30 квітня 2018 року (строк дії картки) складає 1 716 грн. 63 коп.

Згідно з розрахунком та випискою з особового рахунку відповідач з 12 липня 2011 року (підписано умови кредитування) до 30 квітня 2018 року (строк дії картки) отримала 7121 грн. 89 коп. кредитних коштів, а на погашення кредиту сплатила 9 368 грн. 01 коп. (9368,01 грн. - 7121,89 грн.), з них на погашення процентів - 2246 грн. 12 коп., тоді як заборгованість за відсотками згідно з розрахунком банку за непогодженими сторонами ставками становить 2242 грн. 47 коп.

Аналізуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що у відповідача станом на 25 жовтня 2018 року відсутня заборгованість за процентами.

Щодо вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення неустойки слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, та Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 2-2171/11.

Зі змісту підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що як пеня, так і штраф, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховуються за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Отже, враховуючи закріплену у Конституції України заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів вважає підставними вимоги Банку про стягнення пені, як більш триваючого порушення порівняно зі штрафом.

Розмір пені за розрахунком банку становить 13 884 грн. 59 коп.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Оскільки розмір тіла кредиту значно менше розміру неустойки та приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, про право суду зменшувати неустойку, колегія суддів вважає можливим зменшити стягнення неустойки до 264 грн. 62 коп.

Переплачена сума процентів за користування кредитом становить 529 грн. 49 коп. (2246 грн. 12 коп. - 1 716 грн. 63 коп.).

За такого, враховуючи положення статті 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, оскільки іншого не встановлено договором, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення неустойки.

Виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач хоч і мав право на нарахування відповідачу процентів до 30 квітня 2018 року (строк закінчення договору) за ставкою 30% та неустойку, проте як встановлено станом на 25 жовтня 2018 року така заборгованість позичальника перед банком відсутня, оскільки нею були повністю сплачено проценти, виходячи з розрахунку 30 % річних та неустойку.

Тому заборгованість по сплаті процентів, неустойки у вказаному Банком розмірі не може бути стягнута.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення районного суду в частині підстави відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення відсотків та неустойки підлягає зміні, у зв`язку з відсутністю у відповідача перед банком заборгованості за процентами та неустойкою.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильності викладених висновків.

Згідно частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 643 грн.

За результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачена позивачем сума судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.