П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року місто Київ

справа № 361/5546/18

провадження №22-ц/824/5341/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_2

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Броварська міська рада Київської області

відповідач - Броварська районна рада Київської області

відповідач - Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Селезньової Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до Броварської міської ради Київської області, Броварської районної ради Київської області, Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області, третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про зобов`язання видати свідоцтво про право власності на житлове приміщення у гуртожитку та зобов`язання видати приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати за позивачами права власності в рівних частках на займане ними житлове приміщення (кімната НОМЕР_1) , площею 41, 4 кв.м., житловою площею 25,2 кв. м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку приватизації; зобов`язати Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області видати свідоцтво про право власності на житло та приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків, належних позивачам на житлове приміщення НОМЕР_1 у даному гуртожитку.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 , яка понад тридцять років працює на посаді дільничного терапевта БЦРЛ, та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі ордеру №б/н, виданого 19 січня 1988 року, заселилися в кімнату АДРЕСА_3 . На даний час в даному жилому приміщенні також проживає малолітня дочка ОСОБА_3 . ОСОБА_5 , 2010 року народження. Гуртожиток знаходиться у комунальній власності і є об`єктом приватизації і жодних рішень щодо обмежень у його приватизації немає. Маючи на меті приватизувати спірну кімнату у гуртожитку, позивач ОСОБА_1 звернулася до управління комунальної власності Броварської міської ради, як до органу приватизації, з заявою про приватизацію займаного жилого приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1 , проте 14 серпня 2014 року Броварська міська рада прийняла рішення № 1253-46-06 «Про відмову у приватизації житлових приміщень гуртожитку по АДРЕСА_1 , яким відмовила позивачам у приватизації. Вказане рішення міської ради визнано не чинним та скасовано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 13 травня 2015 року, яким визнано, що позивачі підпадають під захист Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» і мають всі законні підстави на реалізацію свого права на приватизацію займаного жилого приміщення у гуртожитку. Крім того, право позивачів на приватизацію даного жилого приміщення у гуртожитку було підтверджено також рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі 22-ц/780/5180/17, яким за позивачам визнано право на приватизацію кімнати АДРЕСА_3 . Позивачі повторно звернулись до відповідача з завою про приватизацію вказаного жилого приміщення, але рішенням Броварської міської ради Київської області №712-34-97 від 9 листопада 2017 року «Про відмову у приватизації житлових приміщень гуртожитку по АДРЕСА_1 » позивачам було повторно відмовлено у приватизації цього приміщення. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року вищевказане рішення Броварської міської ради визнано протиправним та скасоване. Позивачі вважають, що мають право на приватизацію займаної кімнати, але реалізувати своє право до кінця не можуть через дії відповідачів. Вважають, що відповідачами порушені їх конституційні права на житло і право на приватизацію кімнати у гуртожитку, тому для реалізації даного права на приватизацію займаного приміщення позивачі просили визнати за ними в рівних частках право власності на вказане житлове приміщення в порядку приватизації і зобов`язати Управління комунальної власності Броварської міської ради видати свідоцтво про право власності на житло та видати приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків позивачам на житлове приміщення АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 24 травня 2019 року позов в частині вимоги позивачів про визнання права власності на житлове приміщення у гуртожитку в порядку приватизації залишено без розгляду з підстав п.5ч.1ст.257 ЦПК.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до Броварської міської ради Київської області, Броварської міської ради Київської області, Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області, третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області про зобов`язання видати свідоцтво про право власності на житлове приміщення у гуртожитку та зобов`язання видати приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати у ухвалити нове судове рішення, яким вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт посилається на те, що враховуючи юридичні факти, а саме перебування даного гуртожитку станом на 1 січня 2009 року у комунальній власності територіальної громади м.Бровари, віднесення гуртожитку до об`єктів комунального майна, приватизація яких дозволена згідно з законодавством України, та зважаючи на те, що позивачі з 1988 року проживають у гуртожитку, то з 26 березня 2009 року у них виникло безумовне право на приватизацію займаної в цьому гуртожитку кімнати. А юридичний факт перебування гуртожитку у спільній сумісній власності територіальних громад м.Бровари та сіл і скелищ Броварського району не може унеможливлювати реалізацію мешканцями цього гуртожитку своїх прав на приватизацію займаних ними кімнат. Тому висновки суду про неможливість здійснення ними приватизації займаної кімнати в гуртожитку до прийняття рішення радами згідно з положеннями п.5 ч.1 ст.5 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканцями гуртожитків та передчасність подання позивами відповідного позову, є хибними та не відповідають обставинам справи.

Суд безпідставно не застосував положення п.14 Положення про порядок передачі квартири, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, та яке було розроблено на виконання положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року. Станом на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, гуртожиток по АДРЕСА_1 не перебував у державній власності, належав до комунальної власності, а тому питання приватизації займаних громадянами кімнат у гуртожитку здійснювалася на підставі рішення відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Апелянти вважають, що обраний ними спосіб захисту є найефективнішим захистом їх права на приватизацію займаної кімнати у гуртожитку.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління з питань комунальної власності житла Броварської міської ради Київської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник Броварської районної ради Київської області, представник третьої особи - Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень (т.2 а.с.95-99). Броварська районна рада Київської області направили до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони (т.2 а.с.101). Зважаючи на те, що неявка зазначених не осіб не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Представник Броварської міської ради Київської області - адвокат Шкардун М.В. , представник Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області - Тищенко О.П. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі ордеру № б/н, виданого ОСОБА_1 згідно з рішенням президії Броварського РК профспілки медпрацівників № 2 від 26 січня 1988 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вселена в кімнату АДРЕСА_3 .

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні від 16 серпня 2018 року, в кімнаті АДРЕСА_3 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та онука ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_9 перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Броварської міської ради з 2 червня 2015 року (рішення виконкому від 21 липня 1987 року №163) та внесена до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно довідок філії Броварське відділення №5400 Головного управління Ощадного банку України по м. Києву та Київській області № 414, 415, 422 від 06 травня 2011 року, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 приватизаційні майнові сертифікати, приватизаційні житлові чеки, земельні бони не одержували.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 серпня 2018 року, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно не зареєстровано; за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0015 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 24 березня 2009 року №1059-58-05 гуртожиток Броварської центральної районної лікарні по вул. Шевченка, 12-а, в місті Бровари Київської області передано у спільну сумісну власність територіальних громад сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради з оформленням права спільної сумісної власності з територіальною громадою м. Бровари в особі Броварської міської ради.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 серпня 2018 року гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 належить на праві комунальної спільної сумісної власності територіальній громаді міста Бровари в особі Броварської міської ради та територіальній громаді сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 24 березня 2009 року, Рішення сесії Броварської міської ради.

Рішенням Броварської міської ради Київської області №748-24-06 від 1 листопада 2012 року внесено зміни в рішення Броварської міської ради від 26 березня 2009 року №1062-59-05 "Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Бровари та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2009-2011 роки", викладено п. 8 додатку 1 в наступній редакції: "Власник гуртожитку - спільна сумісна власність територіальної громади м. Бровари та територіальних громад сіл та селищ Броварського району, гуртожиток по вул. Шевченка, 12-а, майновий статус гуртожитку - комунальне майно". Надано повноваження адміністрації Броварської центральної районної лікарні по здійсненню оперативного управління гуртожитком, володінням, користуванням та розпорядженням ним в межах, визначених Статутом, з правом видачі ордерів на кімнати та ліжко-місця відповідно до Житлового кодексу України.

27 квітня 2012 року позивач ОСОБА_1 звернулась до БМР та БРР із заявою про передачу в приватну спільну часткову власність займаного жилого приміщення в гуртожитку АДРЕСА_1 з рівними частками членів сім,ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 .

Листом від 14 травня 2012 року БРР Київської області повідомила заявника, що дане питання поза компетенцією районної ради, так як гуртожиток знаходиться у спільній сумісній власності територіальних громад сіл і селищ Броварського району та територіальної громади м.Бровари.

Листом від 21 травня 2012 року БМР Київської області надала аналогічну відповідь заявнику.

Позивачі звертались з даного приводу до суду в 2015 році (справа №361/8293/15-ц) з позовом до Управління комунальної власності Броварської міської ради про визнання права на приватизацію жилого приміщення (жилої кімнати НОМЕР_1 в даному гуртожитку);

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року за позивачами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнано право на безоплатну приватизацію жилого приміщення кімнати АДРЕСА_5 , у решті позовних вимог (про передачу даного жилого приміщення у приватну власність позивачам) відмовлено. Даний висновок судом обґрунтований тим, що передача житлових приміщень у гуртожитку у приватну власність вирішується органом приватизації, а не судом.

На підставі вказаного рішення позивачами 20 серпня 2018 року виготовлено технічний паспорт на житловий блок АДРЕСА_3 . За даними з вказаного технічного паспорту загальна площа приміщення НОМЕР_1 , на яке виготовлено технічний паспорт, становить 41,4кв.м, житлова 25,2 кв.м.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи те, що спірний гуртожиток знаходиться у спільній сумісній комунальній власності територіальних громад сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради та територіальної громади міста Бровари, та, враховуючи, що на даний час відсутнє рішення відповідного органу (органів) місцевого самоврядування про передачу гуртожитку на приватизацію (про передачу у приватну власність мешканця гуртожитку), а прийняття даних рішень віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування і вони не можуть бути замінені судовим рішенням, то до прийняття радами відповідних рішень - пред`явлені позовні вимоги про зобов`язання Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області видати свідоцтво про право власності на житло є передчасними і необґрунтованими. Оскільки відсутні відповідні рішення про передачу житла у власність позивачам, що є першочерговим, то відсутні підстави і для видачі свідоцтва про право власності на таке житло, як ще не набуте.

Судове рішення не може бути підставою для видачі свідоцтва про право власності на жиле приміщення в порядку приватизації. Видача свідоцтва про право власності на житло є наслідком волевиявлення власником та/або уповноваженим ним органом щодо передачі житлового приміщення у власність, і має відбутись лише після такого волевиявлення власника у виді сукупності рішення власника (основного рішення про приватизацію), а у даному випадку двох співвласників, і позитивного рішення органу приватизації щодо передачі конкретного приміщення у власність конкретній особі (особам). Оскільки такі рішення відсутні, то відсутні і підстави покладення на Управління з питань комунальної власності та житла Броварської міської ради Київської області обов`язку видати свідоцтво про право власності на житло в порядку приватизації.

Також суд врахував, що вказаний гуртожиток є об`єктом спільної власності двох суб`єктів (двох громад) і відповідно право розпорядження своїм майном (та прийняття рішення щодо відчуження майна) має не лише Броварська міська рада, якою створено свій орган приватизації, а й Броварська районна рада, як співвласник гуртожитку, яка не передавала жодних повноважень органу приватизації, до якого пред`явлено даний позов, в тому числі й у вирішенні питань, пов`язаних з розпорядженням належним їй майном, що включає й в себе питання приватизації.

Суд також врахував, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідачів з відповідною заявою та що отримав необґрунтовану відмову та/або що право позивачів були порушені протиправними діями відповідачів та/або кожного з них. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року, яким скасовано рішення Броварської міської ради Київської області від 9 листопада 2011 року «Про відмову у приватизації житлових приміщень гуртожитку по АДРЕСА_1 », на яке посилаються позивачі в обґрунтування своїх вимог, ухвалено відносно інших осіб, аналогічного рішення відносно позивачів у цій справі суду не надано

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо зобов`язання видати приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків позивачам, суд виходив із того, що такі дії орган приватизації має виконати в процесі прийняття рішення про передачу житла у власність і такі дії не є правотворчими і не створюють для позивачів права власності, а є технічною процедурою на стадії прийняття рішення і подальшої видачі свідоцтва про право власності в порядку приватизації.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених судом обставинах і відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прийняття гуртожитків ( як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом; б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло; в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; г) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ям) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей.

Згідно з п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених положень чинного законодавства діє підстави для висновку, що право на приватизацію мешканцями гуртожитків може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» у статті 2 встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Судом установлено, що рішенням Броварської міської ради Київської області від 24 березня 2009 року № 1059-58-05 гуртожиток Броварської центральної районної лікарні по вул..Шевченка, 12- а в м.Бровари Київської області був переданий у спільну сумісну власність територіальних громад сіл і селищ Броварського району в особі Броварської районної ради та територіальної громади м.Бровари в особі Броварської міської ради

Рішенням Броварської міської ради від 1 листопада 2012 року указаний гуртожиток разом з іншими будівлями закріплено за Броварською центральною районною лікарнею на праві оперативного управління.

Отже, орган місцевого самоврядування реалізуючи свої повноваження в інтересах громади прийняв рішення про розпорядження майном громади у такий спосіб.

Броварська міська рада Київської області та Броварська районна рада Київської області з 2009 року не приймала на своїх сесіях в межах їхньої компетенції і їхніх дискреційних повноважень відповідні рішення про передачу гуртожитку під приватизацію окремих жилих приміщень.

За відсутності рішення органу місцевого самоврядування про те, що спірний гуртожиток підлягає приватизації, висновок суду першої інстанції про відмову позивачам у задоволенні позову у зв`язку з передчасністю таких вимог є законним і обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 361/5544/18, провадження № 61-5172св20.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачі мають право на приватизацію займаної в гуртожитку кімнати, оскільки факт перебування гуртожитку у спільній сумісній власності територіальних громад міста Бровари, в особі Броварської міської ради, та сіл і селищ Броварського району в особі Броварської ради Київської області, не може унеможливлювати реалізацію мешканцями цього гуртожитку своїх прав на приватизацію займаних ними кімнат, адже законодавством не встановлено заборони приватизації житлових приміщень (кімнат) у гуртожитках з підстави перебування їх у спільній комунальній власності територіальних громад, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду про те, що відсутність рішення місцевої ради відповідно до п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» про передачу гуртожитку на приватизацію виключає можливість здійснення приватизації окремих приміщень гуртожитку його мешканцями.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що єдиним найефективнішим способом захисту свого права є зобов`язання Управління з питань комунальної власності та житла Броварької міської ради Київської області, як органу приватизації, видати свідоцтво про право власності на житло та приватизаційні платіжні доручення на одержання житлових чеків на займане позивачами в гуртожитку житлове приміщення, є необґрунтованими, оскільки будь-якому рішенню органу приватизації повинно передувати рішення органу місцевого самоврядування про те, що відповідний об`єкт передається для приватизації.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23 липня 2020 року

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А. Кравець

А.М. Стрижеус