Справа № 359/8445/20
Провадження № 2/359/2941/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №6 про звільнення майна з-під арешту, -

встановив :

26 жовтня 2020 року представник позивача адвокат Шейкін О.Л. звернуся до суду із позовом, просить скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва молодшого радника юстиції Долбещенкова Д.О. від 28 лютого 2012 року в рамках кримінальної справи за № 60-4466 (кримінального провадження № 0002384) на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , де б воно не перебувало й у чому б не виражалось, у тому числі на домоволодіння за реєстраційним номером в Реєстрі права власності на нерухоме майно № 3284140 від 23.03.2007 року, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , який зареєстровано 27 березня 2012 року за № 32980813 (№12323661, згідно відомостей про реєстрацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до 01.01.2013) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та за № 12323561 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Вимоги обґрунтовано тим, що постановою першого заступника прокурора Шевченків-ського району міста Києва від 17 січня 2012 року порушено кримінальну справу за № 60-4466 стосовно колишнього генерального директора ТОВ «Форсайт ЛТД» ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. В подальшому, 02 квітня 2013 року відомості по вищевказаній кримінальній справі було внесено до ЄРДР за № 0000382. 28 лютого 2012 року, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі № 60-4466 та конфіскації майна, постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_2 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . 17. Квітня 2013 року першим заступником прокурора Шевченківського району м. Києва Горупою С.М. внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами останнього, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за № 0000428. Постановою першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва Горупи С.М. від 12 червня 2013 року вищевказані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження за № 0002384.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 Мазурика С.В. від 11 вересня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0002384, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 191 КК України закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Проте, питання скасування запобіжних заходів при закритті кримінального провадження відповідачем не вирішено, арешт з майна позивача не знято. Представник позивача 11 серпня 2020 року звертався до відповідача із адвокатським запитом з вимогою невідкладного вжиття заходів щодо скасування арешту майна, проте вимога залишена без задоволення. У зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилися. Натомість представник позивача адвокат Шейкін О.Л. направив до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та не заперечують проти задоволення позову.

Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно положення ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Провівши підготовче судове засідання в порядку, передбаченому ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Судом встановлено, що 17 січня 2012 року постановою першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва радником юстиції Вдовиченко О.О. порушено кримінальну справу за № 60-4466 стосовно колишнього генерального директора ТОВ «Форсайт ЛТД» ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 8).

В рамках вищевказаної кримінальної справи, постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва Долбещенкова Д.О. від 28 лютого 2012 року, з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна, було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , де б воно не перебувало й у чому б не виражалось, у тому числі на домоволодіння за реєстраційним номером в Реєстрі права власності на нерухоме майно за № 3284140 від 23 березня 2007 року, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , (а.с. 9).

02 квітня 2013 року відомості по кримінальній справі № 60-4466 відносно ОСОБА_1 внесено до ЄРДР за № 0000382 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

17 квітня 2013 року першим заступником прокурора Шевченківського району м. Києва Горупою С.М. внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами останнього, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за № 0000428 (а.с. 19).

Постановою першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва Горупи С.М. від 12 червня 2013 року вищевказані кримінальні провадження об`єднано в одне провадження за № 0002384, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 18-19).

06 вересня 2019 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 Мазурика С.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0002384 відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з не встановленнням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 12-14).

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 Мазурика С.В. від 11 вересня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0002384, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 191 КК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 15-16).

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (далі - Державний реєстр прав) за № 224289062 від 16 вересня 2020 року на все майно, що належить позивачеві, накладено арешт та заборону на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва молодшого радника юстиції Долбещенкова Д.О. від 28.02.2012 в рамках кримінальної справи № 60-4466 (кримінального провадження № 0002384). Дане обтяження усього майна ОСОБА_1 зареєстроване 27 березня 2012 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 12323561 (а.с. 20-21).

11 серпня 2020 року представник позивача адвокат Шейкін О.Л. звертався до прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_4 із адвокатським запитом з вимогою невідкладного вжиття заходів щодо скасування арешту майна, проте вимога залишена без задоволення.

На підставі наведеного суд приходить висновку, що наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості реалізувати свої права, як власник.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 126 КПК України 1960 року, який діяв на період накладення слідчим арешту на майно позивача, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України 1960 року, слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у статті 130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до статті 81 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 3, 4 ст. 174 КПК України 2013 року вбачається, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 .

На час розгляду справи кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5,12, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №6 про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва молодшого радника юстиції Долбещенкова Д.О. від 28.02.2012 року в рамках кримінальної справи № 60-4466 (кримінального провадження № 0002384) на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , де б воно не перебувало й у чому не виражалось, у тому числі на домоволодіння за реєстраційним номером в Реєстрі права власності на нерухоме майно № 3284140 від 23.03.2007 року, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , який зареєстровано 27.03.2012 року за № 32980813 (№12323661, згідно відомостей про реєстрацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до 01.01.2013) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та за № 12323561 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2020 року.

Суддя Л.В. Яковлєва