КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача Станішевського Є.В . ,

представника відповідача Сокол Д .В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПрАТ СК «ВУСО», згідно з яким просила: стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь страхове відшкодування у розмірі 44 337 грн. 47 коп. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, 01.08.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01, за умовами якого ТЗ Volkswagen Touareg державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований серед іншого на випадок ДТП, страхова сума - 1 040 000,00 грн., франшиза при повній загибелі ТЗ - 5%.

12.10.2017 року на дорозі Одеса-Київ сталася ДТП, внаслідок якого пасажир транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 - ОСОБА_5 загинула, а сам автомобіль зазнав значних пошкоджень.

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року нею - матір`ю загиблої ОСОБА_5 було поданодо страхової компанії заяву про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування.

Після всієї процедури як то огляду ТЗ, визнання його знищеним, отриманням нею свідоцтва про права на спадщину ТЗ та погодження нею вартості залишків ТЗ, придатних до подальшого використання, у розмірі 171 000,00 грн., страховою компанією було здійснено часткову страхову виплату лише в розмірі 772 662 грн. 53 коп., хоча мало б бути виплачено 817 000 грн. 00 коп. (1 040 000 грн. 00 коп. - франшиза 5% у розмірі 52 1000 грн. 00 коп. - 171 000 грн. 00 коп.)

Залишок страхової виплати у розмірі 44 337 грн. 47 коп. (817 000 грн. 00 коп. - 772 662 грн. 53 коп.) страхова компанія не виплатила, чим порушила умови договору страхування.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 44 337 грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 154-160).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги наданий страховою компанією Звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 05.07.2018 року та поклав в основу рішення вартість пошкодженого автомобіля, визначену у Договорі страхування, оскільки згідно з умовами вказаного Договору розмір страхового відшкодування розраховується виходячи з дійсної вартості транспортного засобу на момент настання ДТП, а не на момент укладення договору.

При цьому, зазначає, що прийнявши рішення про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та відхиливши в якості доказу наданий відповідачем Звіт, суд першої інстанції зобов`язаний був призначити експертизу у справі щодо встановлення розміру дійсної ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП (а.с. 166-172).

Також, відповідачем було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи з метою встановлення розміру дійсної ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП (а.с. 173, 174).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.06.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 204, 205).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року справу призначено до розгляду (а.с. 209, 210).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01, за умовами якого транспортний засіб марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований, серед іншого, на випадок ДТП, страхова сума - 1 040 000 грн. 00 коп., франшиза при повній загибелі ТЗ - 5 %.

12.10.2017 року на дорозі Одеса-Київ сталася ДТП, внаслідок якої власник ТЗ марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 загинула, а сам автомобіль зазнав значних пошкоджень.

ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , повідомила ПрАТ «СК «ВУСО» про настання страхового випадку та подала заяву про виплату страхового відшкодування.

25.10.2017 року аварійним комісаром Гасіца Б.П. було оглянуто автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та складено відповідний протокол.

Листом № 9557/802582 від 30.11.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило ОСОБА_4 про неможливість проведення страхової виплати через відсутність всіх необхідних документів, зокрема, висновку щодо медичного огляду водія автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтва про право успадкування автомобіля.

23.04.2018 року приватним нотаріусом Одеського МНО Янковською О.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_5 її матері - ОСОБА_4 , що складається з автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Листом № 5942/802582 від 26.07.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило ОСОБА_4 про неможливість розрахунку суми виплат та здійснення виплати страхового відшкодування через відсутність у страхової компанії можливості оглянути авто з усіма прихованими пошкодженнями, визначити вартість придатних залишків та неможливість продажу авто через його знаходження на штраф-майданчику.

Протягом листопада-грудня 2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_4 588 000 грн. 00 коп.

Листом № 2831/966256 від 15.03.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» направило ОСОБА_4 прохання у відповідності до п. 16.22 договору добровільного страхування наземного транспорту № 4-01 від 01.08.2017 року погодити вартість залишків, придатних до подальшого використання, у розмірі 171 000 грн. 00 коп.

Листом від 26.03.2019 року ОСОБА_4 погодила вартість залишків, придатних до подальшого використання, у розмірі 171 000 грн. 00 коп. та просила сплатити залишок страхової суми.

12.04.2019 року та 15.04.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_4 184 662 грн. 53 коп.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, загалом ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_4 772 662 грн. 53 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення та стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, посилався на те, що страхова компанія порушила умови договору страхування, оскільки мала б сплатити страхове відшкодування у загальному розмірі 817 000 грн. 00 коп., виходячи з встановленого у договорі розміру вартості транспортного засобу (1 040 000 грн. 00 коп.).

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Як передбачено п. 16.21 Договору страхування, у разі відмови страховика задовольнити заяву страхувальника про відмову від прав на застрахований ТЗ (або за відсутності такої заяви), розмір заподіяних збитків дорівнює меншій з сум:

- дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання;

- ліміту відповідальності страховика по ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання.

У відповідності до умов договору страхування дійсна вартість ТЗ - це вартість, визначена на підставі даних про його технічні характеристики, зовнішній стан, строк та інтенсивність експлуатації, що може встановлюються страховиком на підставі: рахунку-фактури заводу виробника, довідки-рахунку торгівельної організації, акту прийому-передачі завод-виробника, біржової ціни транспортних засобів цієї модифікації, каталогу офіційного дилера, спеціалізованих видань, висновків експерта-товарознавця.

При цьому, п. 9.4 договору страхування передбачено право страховика у будь-який момент дії договору (у тому числі при настанні страхового випадку) проводити огляд застрахованого ТЗ з метою перевірки заявлених страхувальником на момент укладення договору даних про предмет страхування, в тому числі й розмір дійсної вартості. При цьому, страхувальник або страховик для встановлення (перевірки) дійсної вартості залучають незалежного експерта.

Отже, оскільки відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору страхування сторони погодили, що і страхова сума, що є також лімітом відповідальності, і дійсна вартість ТЗ на момент укладення договору становлять 1 040 000 грн. 00 коп., лише у разі дійсного зменшення вартості транспортного засобу, підтвердженого належними та допустимими доказами, сума відшкодування за договором може бути зменшеною.

У свою чергу, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, обґрунтовуючи правомірність виплати ним страхового відшкодування саме на суму 772 662 грн. 53 коп., посилався на Звіт про оцінку КТЗ № 18/6/188/802582 від 05.06.2018 року, складений СОД ФОП ОСОБА_7 , згідно з яким вартість автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 995 662 грн. 53 коп.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, з вказаного звіту не вбачається на яку саме дату вартість автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила 995 662 грн. 53 коп., адже на дослідження, проведеного у червні 2018 року, було поставлено питання про те, яка вартість оцінюваного КТЗ без урахування аварійних пошкоджень, отриманих 12.10.2017 року.

Тобто, враховуючи відсутність конкретизації щодо дати, на яку було встановлено ринкову вартість КТЗ, а саме: на дату ДТП чи на дату складання висновку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наданий відповідачем звіт не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу на підтвердження дійсної ринкової вартості автомобіля на момент настання ДТП.

Інших доказів на підтвердження вартості авто на момент настання страхового випадку відповідачем суду надано не було. Клопотання про призначення експертизи відповідачем в суді першої інстанції не заявлялося, а отже враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та з огляду на фактичні обставини справи, суд, належним чином обґрунтувавши неприйняття в якості належного доказу звіту, правомірно виходив з суми вартості автомобіля, визначеній сторонами у договорі страхування.

При цьому, слід зазначити, що судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки відповідачем не надано доказів неможливості подання такого клопотання під час розгляду справи судом першої інстанції з підстав, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення і на підставі тих доказів, які були предметом дослідження і оцінки судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції цілком обґрунтовано було відхилено посилання відповідача на те, що тривала експлуатація авто з моменту страхування до моменту настання ДТП вплинула на його ринкову вартість у бік зменшення, адже, оскільки з моменту укладення договору і до моменту ДТП минуло 2 місяці 10 днів, факт зменшення ринкової вартості авто саме на 44 337 грн. 47 коп., за відсутності будь-яких належних доказів, які б це підтверджували, є лише припущеннями самого відповідача.

Доводи апелянта про те, що прийнявши рішення про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та відхиливши в якості доказу наданий відповідачем Звіт, суд першої інстанції зобов`язаний був призначити експертизу у справі щодо встановлення розміру дійсної ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані посилання відповідача зводяться виключно до власного некоректного тлумачення норм процесуального права, які, враховуючи предмет спору, не передбачають можливість призначення судом експертизи з власної ініціативи, а лише за клопотанням сторони.

Натомість, слід зазначити, що отримавши ухвалу суду про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідач не був позбавлений можливості у відповідності до положень ч.4 ст. 277 ЦПК України подати у встановлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 липня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська