Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року

м. Київ

справа № 2-517/11-ц (495/9674/16-ц (№ 4-с/495/7/17)

провадження № 61-10087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року в складі судді Боярського О. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М., Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргами на рішення та дії державного виконавця, заінтересовані особи: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Білгород-Дністровський МВДВС Головного ТУЮ в Одеській області), ОСОБА_2 .

Вказані скарги об`єднані в одне провадження ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого

2017 року.

Скарги обґрунтовані тим, що у провадженні головного державного виконавця Білгород-Дністровського МВДВС Головного ТУЮ в Одеській області Моца В. В. перебуває ВП № 49228864, відкрите на підставі виконавчого листа № 6-327/11, виданого 21 липня 2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на підставі ухвали суду від 06 грудня 2011 року про зміну порядку та способу виконання рішення суду шляхом примусового зобов`язання ОСОБА_1 засипати оглядову яму для будівництва гаражу.

Скаржник вказувала, що за невиконання без поважних причин рішення суду постановою головного державного виконавця Білгород-Дністровського МВДВС Головного ТУЮ в Одеській області Моца В. В. від 30 листопада 2016 року на неї накладено штраф у розмірі 1 700 грн та зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів з дня винесення постанови та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Також скаржник зазначала, що незважаючи на те, що постанову від 30 листопада 2016 року ОСОБА_1 оскаржує в судовому порядку, головний державний виконавець Білгород-Дністровський МВДВС Головного ТУЮ в Одеській області Моц В. В. виніс постанову від 14 грудня 2016 року, на підставі якої на неї накладено штраф за повторне невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 3 400 грн.

Ураховуючи вищевказане ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії головного державного виконавця Білгород-Дністровського МВДВС Головного ТУЮ в Одеській області Моца В. В. щодо винесення постанов від 30 листопада 2016 року про накладення штрафу у розмірі 1 700 грн та від 14 грудня 2016 року про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн, а також скасувати вказані постанови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року у задоволенні скарг відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що головний державний виконавець Моц В. В. при винесенні оскаржуваних постанов від 30 листопада та від 14 грудня 2016 року про накладення штрафів в межах ВП № 49228864 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2017 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що скаржник не надала будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також не надала доказів відсутності оглядової ями.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав права об`єднувати в одне провадження її скарги, оскільки вона не зверталася до суду із клопотанням. Крім того, скарга мотивована тим, що виконати судове рішення неможливо, оскільки відсутня оглядова яма, яку зобов`язано її засипати.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що суди правильно розглянули скарги, встановили всі фактичні обставини справи, тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

11 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у провадженні головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління в Одеській області Моца В. В. перебуває ВП

№ 49228864, відкрите на підставі виконавчого листа № 6-327/11, виданого 21 липня 2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, на підставі ухвали суду від 06 грудня 2011 року про заміну порядку та способу виконання рішення суду шляхом примусового зобов`язання ОСОБА_1 засипати оглядову яму створену для будівництва гаражу.

29 липня 2016 року державним виконавцем здійснено виїзд за місцем проведення виконавчих дій, де встановлено, що боржником вказане рішення суду не виконано.

Постановою головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління в Одеській області Моца В. В. від 30 листопада 2016 року ВП № 49228864 на боржника ОСОБА_1 за невиконання без поважних причин рішення суду, яким зобов`язано боржника вчинити певні дії, накладено штраф на користь держави у розмірі 1 700 грн та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів з дня винесення постанови, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Постановою головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління в Одеській області Моца В. В. від 14 грудня 2016 року за невиконання рішення суду на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3 400 грн. постанова мотивована тим, що при повторній перевірці встановлено, що рішення суду, яке зобов`язує боржника засипати оглядову яму, не виконано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження».

Постанови від 30 листопада та 14 грудня 2016 року про накладення штрафів на ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішення суду прийняті державним виконавцем після набрання чинності зазначеним Законом.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 766/740/17-ц (провадження №14-664цс18), від 06 червня 2018 року в справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 28 листопада 2018 року в справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) та від 04 березня

2020 року в справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Отже, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства не ґрунтується на нормах процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Згідно з частиною першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суди першої й апеляційної інстанцій порушили правила юрисдикції, а тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2017 року скасувати, провадження у справі - закрити.

Щодо наслідків закриття провадження

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.

Колегія суддів бере до уваги, що зміни до ЦПК України, внесені Законом № 460-IX, пов`язані не лише з розглядом касаційних скарг, який відповідно до частини четвертої статті 258 ЦПК України завершується прийняттям постанови. Законом № 460-IX внесено зміни до порядку повернення справ після закінчення касаційного розгляду.

Так, згідно з пунктом 8 Закону № 460-IX абзац перший частини першої статті 256 ЦПК України викладений у такій редакції: «Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі».

Отже, закінчивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з 08 лютого 2020 року суд касаційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З огляду на те, що колегія суддів вирішила на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, вона відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України у редакції Закону № 460-IX роз`яснює позивачеві, що розгляд її скарг віднесено до юрисдикції адміністративного суду, а також право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись статтями 400, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця, заінтересовані особи: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 , закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик