справа №619/1824/20
провадження №2/619/789/20
ДОДАТКОВЕ ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
19 жовтня 2020 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю секретаря судового засідання Молотко А.В.
Справа № 619/1824/20
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
відповідач: ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 ,
відповідач: ОСОБА_4 ,
відповідач: ОСОБА_5 ,
відповідач: ОСОБА_6 ,
відповідач: ОСОБА_7 ,
відповідач: ОСОБА_8 ,
відповідач: ОСОБА_9 ,
відповідач: ОСОБА_10 ,
відповідач: ОСОБА_11 ,
відповідач: ОСОБА_12 ,
відповідач: ОСОБА_13 ,
відповідач: ОСОБА_14 ,
відповідач: ОСОБА_15 ,
третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області,
розглянув у порядку загального позовного провадження позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Стислий виклад позиції позивача.
15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , після уточнення, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
При ухваленні рішення судом не було вирішено питання стосовно позовних вимог до ОСОБА_15 .
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Однак, суд вважає за можливе вирішити питання щодо ухвалення додаткового рішення по цій справі на підставі наявних матеріалів справи, без виклику сторін в судове засідання.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 19.03.2008 державним нотаріусом Дергачівського державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною В.В. за реєстровим № 2-847, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Згідно з довідки № 1355 від 12.05.2020, виданої виконавчим комітетом Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: ОСОБА_17 .
Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Суд вважає за необхідне з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення та вирішити питання щодо ОСОБА_15 .
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Частиною 1 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
ОСОБА_1 є власниками зазначеного житлового будинку, відповідачами не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності реєстрації у житловому приміщенні, який належить позивачу.
Також, відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він не проживають за місцем реєстрації з поважних причин.
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_15 зі своїм батьком ОСОБА_10 фактично не проживають за місцем реєстрації.
Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року». Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317,119, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК У країни).
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Отже, суд визнає ОСОБА_15 таким, що втратив право користування житлом, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 270, 273, 280-284, 288, 289, п. 15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_15 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_15 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач має право оскаржити додаткове заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Додаткове заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд додаткового заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд додаткового заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд додаткового заочного рішення без задоволення додаткове заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Додаткове заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_16 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_6 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_8 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_9 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_10 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_11 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_12 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_13 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_14 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_15 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2020 року.
Суддя Є. А. Болибок