Справа № 752/363/20
Провадження №: 4-с/752/128/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг», -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 ОСОБА_1 , в особі свого представника, звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірною постанову про повернення виконавчого документу стягувану винесену головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексієм Олександровичем в межах виконавчого провадження № 54133260; зобов`язати головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича відновити виконавче провадження № 54133260 в порядку передбаченому ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебував виконавчий лист № 2-5143 виданий 196.05.2017 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в розмірі 1412152,27 грн. 19.12.2019 листом Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва б/н боржнику повідомлено, що виконавче провадження № 54133260 завершено, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», проте представник заявника зазначає, що боржнику на праві приватної власності належить земельна ділянка та вважає, що завершення виконавчого провадження по вищевказаній підставі є протиправним.

Враховуючи вищевикладене, заявник з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, змушений звернутися до суду із вказаною скаргою.

В судове засідання заявник, головний державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексій Олександрович та заінтересована особа не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, дослідивши справу № 2-5143/10, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2010 у справі № 2-5143/10, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок стягнення заборгованості по кредиту 1410422.27 грн, що еквівалентно 178101,71 доларів США, судовий збір в розмірі 1700 грн та 1220 грн на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, а всього 1412152,27 грн.

Рішення набрало законної сили 26.03.2014.

03.09.2014, на примусове виконання рішення суду у зазначеній справі заявнику був виданий виконавчий лист, який було подано до виконання.

15.06.2017, головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексієм Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54133260.

В межах виконавчого провадження постановою державного виконавця № 54133260 від 21.07.2017 накладено арешт на все майно боржника.

29.10.2018 державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершено. Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого документа направлено на адресу стягувача.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2019 (справа № 752/25339/18) замінено сторону виконавчого провадження, із стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на фізичну особу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.12.1995, ІПН: НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України, визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Конституційний Суд України, у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 pоку).

У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Як встановлено ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» - передбачено виключно всі підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема, п.2 ч.1 передбачено, що виконавчий документ може бути повернуто стягувачу, у разі якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт. Згідно ч. 4 - про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Ухвалою суду витребувано від державного виконавця матеріали виконавчого провадження для огляду у судовому засіданні з метою перевірки дотримання державним виконавцем вимог Закону і вжиття всіх можливих заходів по примусовому виконанню рішення.

На дату і час розгляду скарги ухвала суду не виконана, матеріали виконавчого провадження, у якому винесена оскаржувана заявником постанова, суду для огляду не представлені. Тому суд, розглядає скаргу і робить висновки лише на підставі поданих доказів.

29.10.2018 державним виконавцем, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження завершено. Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого документа направлено на адресу стягувача.

В постанові про повернення виконавчого документа (яка оскаржується) зазначено, що в ході провадження виконавчих дій встановлено наступне: згідно повідомлення ДПА України у боржника відкриті рахунки в фінансових установах, постановою державного виконавця на кошти які обліковуються на відкритих рахунках накладено арешт та яка прийнята банками до виконання та повідомлено про відсутність коштів на рахунках. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно і6нформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація відносно нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення в реєстрі відсутня. Виходом державного виконавця за адресою місця знаходження боржника рухомого майна яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Заходи здійснення державним виконавцем щодо розшуку майна боржника на яке можливо звернути стягнення виявились безрезультатними.

В мотивувальній частині постанови відсутні будь-які відомості про виклик боржника, про вжиття заходів по виявленню та перевірці його місця зареєстрованого та фактичного проживання, і відповідно передчасним є висновок державного виконавця про відсутність майна у боржника, на яке може бути звернуте стягнення.

Суд погоджується з заявником у тому, що виконавцем у межах даного виконавчого провадження не вжито всі передбачені законом "Про виконавче провадження" виконавчі дії та процесуальні заходи, направленні на виконання рішення суду, зокрема щодо виявлення належного боржнику майна, щодо вжиття до боржника будь-яких передбачених законом заходів, в тому числі примусу, запитів щодо отримання інформації про боржника і майно, в тому числі конфіденційної, крім того, не використане право на звернення до суду з відповідними заявами та поданнями (передбаченими законом).

Окрім того, судом встановлено, що боржнику ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2007 № 31589 належить земельна ділянка загальною площею 2,4999 га, що знаходиться за адресою6 Київська обл., Макарівський район, Наливайківська сільська рада, кадастровий номер :04:021:0021, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 520850.

При таких обставинах суд вважає, що виконавець передчасно дійшов висновку про відсутність у боржника будь-якого майна, на яке може бути звернуто стягнення на виконання рішення суду, і винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з підстави, передбаченої у пункті 2 ст. 37 Закону було поспішним, передчасним і необґрунтованим.

Даною постановою порушено права стягувача на належне, своєчасне і ефективне виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Згідно ст. 449 ЦПК України встановлено строк для оскарження дій, бездіяльності і рішень державного виконавця під час виконання судового рішення - 10 днів.

Встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу не була направлена своєчасно, у строк, встановлений ст.28 Закону "Про виконавче провадження". Суд визнає причину пропуску строку подання скарги поважною і розглядає скаргу по суті.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, дії державного виконавця, пов`язані з поверненням виконавчого документу, визнаються неправомірними, вказана постанова як незаконна і неправомірна підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову про повернення виконавчого документу стягувану винесену головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексієм Олександровичем в межах виконавчого провадження № 54133260.

Зобов`язати головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича відновити виконавче провадження № 54133260 з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05.11.2010 у справі № 2-5143/10, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок стягнення заборгованості по кредиту 1410422,27 грн, що еквівалентно 178101,71 доларів США, судовий збір в розмірі 1700 грн та 1220 грн на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, а всього 1412152,27 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур