Ухвала

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 201/1276/16-ц

провадження № 61-13324ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» (далі КП «Дніпроводоканал») Дніпропетровської міської ради звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що вони надають ОСОБА_1 , який є власником, проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , послуги водопостачання, але останній їх не сплачує, у зв`язку із чим станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 18 955,63 грн.

Посилаючись на ці обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 28 992,55 грн, з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 8 862, 19 грн та 3 % річних у розмірі 1 174,73 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Свою зустрічну позовну заяву обґрунтовував тим, що повірку лічильника холодної води, який встановлений в його квартирі повинен робити КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради за власний рахунок, тому нарахування заборгованості за ці роки, протягом яких повірка лічильника холодної води не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, є неправомірною.

Посилаючись на ці обставини, просив суд зобов`язати КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради провести повірку лічильника холодної води, здійснити перерахунок заборгованості, стягнути з КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на його користь моральну шкоду у розмірі 28 992,55 грн, майнову шкоду у розмірі витрат, пов`язаних з розглядом справи, вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року позов КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання станом на 01 січня 2016 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 28 992,55 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов`язано КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради провести повірку лічильника холодної води типу СК-15, заводський № НОМЕР_1 за власний рахунок.

Зобов`язано КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради здійснити перерахунок нарахувань за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційного скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було уточнити прохальну частину касаційної скарги, зокрема зазначити, які саме судові рішення оскаржуються. Також необхідно було уточнити вимоги касаційної скарги (клопотання) з урахуванням статті 409 ЦПК України та роз`яснено про наслідки її невиконання.

На адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору за первісним позовом є стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 28 992,55 грн, яка складається з: 18 955,63 грн - не проходження повірки лічильника води; інфляційне збільшення суми боргу у розмірі - 8 862,19 грн та 3 % річних у розмірі - 1 174,73 грн.

Предметом спору за зустрічним позовом є зобов`язання КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради провести перевірку лічильника холодної води за власний рахунок із обов`язковим попереднім складанням відповідного акту про цілісність пломбування та фіксацією фактичних показань лічильника на момент демонтажу та/або повірки; зобов`язання КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради здійснити перерахунок кредиторсько-дебіторської заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 відповідно до фактичних показань лічильника холодної води на момент демонтажу та/або повірки; стягнення з КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради моральної шкоди у розмірі 315 939,88 грн.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська