ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/381/20 Справа № 205/623/15-ц Головуючий у першій інстанції: Скрипник О. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13 вересня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNKMAK00000264, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 (позичальник) кредит у розмірі 19748,21 доларів США. Позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25.12.2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 53895,37 дол. США. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 01 серпня 2016 року, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року, станом на 03.03.2014 року, яка складає 17586, 96 доларів США, що еквівалентно 170582, 96 грн, заборгованість за тілом кредиту, 12082, 72 долари США, що еквівалентно 117195, 11 грн, заборгованість за процентами, 1410,15 доларів США, що еквівалентно 13677,61 грн, заборгованість за комісією, 9671,58 доларів США, що еквівалентно 93808,52 грн, пеня, а всього стягнуто 40751,41 долар США, що еквівалентно 395264,21 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 134,174 т.1).

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_1 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 244-247 т.2).

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 25-29 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що 13 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та, в подальшому, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNKMAK00000264, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на строк з 13.09.2007 року по 12.09.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 28704,96 дол США на наступні цілі: 18279,08 дол. США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,81 дол. США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; на сплату страхових платежів за договором страхування у сумі 1279,54 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 182,79 дол. США та у розмірі 8956,75 дол. США на сплату страхових платежів зі салатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору (а.с. 7-8 т.1).

Згідно п. 2.3.3 кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, у тому числі у разі нецільового використання коштів, банк на власний розсуд мас право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від позичальникадострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань за цим Договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, щодо зобов`язань, термін виконання яких не настав, вважається що термін настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний термін його використання, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за Договором.

Також, зазначеним вище пунктом сторони погодили, зокрема, що у випадках:

- затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць;

- перевищення суми заборгованості над сумою кредиту більше як на 10% суми кредиту;

- несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту;

- іншого істотного порушення умов цього договору,

позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний термін його використання, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за цим договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов цього договору, вимога банку втрачає чинність.

За положеннями п. 4.1 кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пп. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

У пункті 7.1 кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року також погоджено періодом сплати вважати період з 13 по 17 число кожного місяця; погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 357,74 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

13 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого ОСОБА_1 надала у заставу автомобіль марки «Honda Jazz», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року (а.с. 148-149 т.1).

Також встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вперше звернулось 13 лютого 2012 року з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року у цивільній справі №0417/2836/2012 у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. У задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення сплаченої за автомобіль суми та відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с. 90-93 т.2).

Згідно вказаного вище рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року у цивільній справі №0417/2836/2012, суд залишив без задоволення позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави з посиланням на те, що, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2012 року, вже звернуто стягнення на автомобіль HONDA, модель Jazz, рік випуску 2007, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 92 т.2).

Судом апеляційної інстанції оглянуто вказану вище цивільну справу №0417/2836/2012. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року не оскаржувалось та набрало законної сили.

Також встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року, у цивільній справі №0417/2836/2012 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення шляхом зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути автомобіль марки «Honda Jazz», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Крім того, у березні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2012 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, у цивільній справі №422/2901/12 (2/422/3451/2012) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року у сумі 27227,94 доларів США, що еквівалентно станом на 19 січня 2012 року 217551,24 грн., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Honda, модель Jazz, рік випуску: НОМЕР_3 , тип НОМЕР_4 : легковий автомобіль - НОМЕР_5 , №кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 2175,51 гривень. Судом апеляційної інстанції оглянуто зазначену цивільну справу №422/2901/12, заочне рішення від 21 червня 2012 року набрало законної сили (а.с. 56-58 т.1).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2012 року у цивільній справі №422/2901/12 (2/422/3451/2012) встановлено, зокрема, що станом на 18 січня 2012 року розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становить 27227,94 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 17579,93 дол. США, заборгованість по відсоткам - 5309,74 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 801,85 дол. США, за пенею - 3536,42 дол. США.

Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27.01.2016 року №7-20151221/1711 сума 7103,53 дол. США від реалізації заставного авто розподілена 03.03.2014 року на погашення пені за договором №DNKMAK00000264, що також підтверджується копією меморіального ордеру від 03.03.2014 року (а.с. 67, 82 т.1).

Відповідно до письмових пояснень представника позивача від 17.01.2020 року, у ОСОБА_1 18.01.2011 року було вилучено заставний автомобіль Honda Jazz АЕ2109ВТ, згідно акту передачі, який було реалізовано 27.04.2014 року, згідно акту, покупець ОСОБА_4 (а.с. 66, 69 т. 3)

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Приймаючи до уваги зміну банком строку остаточного повернення кредиту та строку дії кредитного договору шляхом звернення 13 лютого 2012 року з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави у цивільній справі №0417/2836/2012; приймаючи також до уваги пункт 2.3.3 кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року щодо права позичальника повернути банку суму кредиту в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором, яка сформувалась станом на 14.03.2012 року включно; підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів та неустойки, що передбачені умовами кредитного договору, за межами строку його дії за період з 15 березня 2012 року по 25.12.2014 року (відповідно до змісту позовних вимог) відсутні.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Апеляційним судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним кредитним договором, станом на 14 березня 2012 року утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17554,28 доларів США, заборгованості за процентами в сумі 5772,42 дол. США, а також пені в розмірі 3792,31 дол. США, яка сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати, згідно умов п. 4.1 кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року.

Колегія звертає увагу, що факт наявності заборгованості (станом на 18 січня 2012 року) за тілом кредиту в розмірі 17554,28 доларів США встановлений наведеним вище рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2012 року у цивільній справі №422/2901/12 (2/422/3451/2012), яке набрало законної сили та має преюдиціальне значення при вирішенні справи, що розглядається.

Враховуючи, що у період з 18.01.2012 року по 14.03.2012 року включно погашення заборгованості саме за тілом кредиту не здійснювалось, що підтверджується представленим позивачем розрахунком та випискою з особового рахунку і не спростовано відповідачем, - колегія дійшла висновку про доведеність розміру заборгованості за тілом кредиту, станом на 14 березня 2012 року, у розмірі 17554,28 доларів США.

Крім того, встановлений апеляційним судом розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 14 березня 2012 року, підтверджується представленим позивачем розрахунком, який відповідає умовам кредитного договору, є правильним, зрозумілим, викладений у зручній для дослідження табличній формі, а також виписками з особового рахунку боржника (а.с. 3-5 т.1, а.с. 71 - 77 т. 2, а.с. 70 - 78 т. 3).

Апеляційним судом встановлено, що заставне майно - автомобіль Honda, модель Jazz, рік випуску: НОМЕР_3 , тип НОМЕР_4 : легковий автомобіль - НОМЕР_5 , №кузова/шасі: НОМЕР_1 , був реалізований ПАТ КБ «ПриватБанк» за 7103,53 дол. США, що підтверджується копією меморіального ордеру від 03.03.2014 року (а.с. 82 т.1).

Положеннями пункту 3.3 кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року встановлено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно з пп. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі - пені згідно з розділом 4 цього Договору, далі - простроченої комісії за кредитом, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у тому числі сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачена п. 6.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом здійснюється не пізніше дати закінчення терміну користування кредитом, зазначеному в п. 7.1 договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу.

Враховуючи положення зазначеного вище пункту кредитного договору щодо черговості погашення складових кредитної заборгованості, отримана від реалізації автомобіля сума 7103,53 дол. США спочатку зараховується на погашення пені - 3792,31 дол. США, а решта (3311,22 дол. США) на погашення частини процентів від загальної її суми - 5772,42 дол. США. Таким чином, заборгованість відповідача перед банком, станом на дату закінчення строку дії кредитного договору (14.03.2012 року), з врахуванням суми коштів, що отримана банком від реалізації заставного майна, дорівнює 20015,48 дол. США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 17554,28 дол. США та заборгованість за процентами - 2461,20 дол. США.

В порядку виконання ухвали апеляційного суду про витребування доказів від 08.10.2019 року банком надано суду розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку за вищевказаним кредитним договором, де, зокрема, наявна інформація щодо погашення заборгованості, станом на час розгляду справи апеляційним судом. Відповідно до вказаних розрахунку та виписки з особового рахунку, у період часу з 15.03.2012 року будь-які інші платежі (окрім 7103,53 дол. США від продажу автомобіля) на погашення заборгованості за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року не здійснювались (а.с. 70 - 78 т. 3).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року, станом на 14.03.2012 року, в загальному розмірі 20015 дол. США 48 центів, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17554,28 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2461,20 дол. США.

Посилання апелянта на те, що представлений позивачем розрахунок заборгованості, станом на 14 березня 2012 року, є незрозумілим та неправильним - недоведені, ґрунтуються на припущеннях.

Наданий відповідачем висновок експертного економічного дослідження №31/01/2018 від 16.02.2018 року не може бути прийнятий до уваги судом, зважаючи на наступне.

На вирішення експерта були поставлені питання: 1) чи підтверджується наявними документами заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року, станом на 25.12.2014 року в сумі 53895,37 дол. США?; 2) визначити загальну суму, яка сплачена за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року за період з 13.09.2007 року по 13.09.2014 року та на які рахунки розподілені кошти зараховані в погашення заборгованості за кредитним договором грошові кошти?; 3) чи були затримки в розподіленні коштів з транзитного рахунку за період з 13.09.2007 року по 13.09.2014 року?; 4) визначити в який період за даними бухгалтерського обліку банку відображена реалізація заставного майна та внесення сум від реалізації в погашення заборгованості та на підставі яких документів? (а.с. 194 210 т.2).

За змістом висновку, відповідачем було надано на дослідження наступні документи: виписку ПАТ КБ «Приватбанк» по транзитному рахунку №8378 ОСОБА_5 за період з 01.01.2007 року по 14.02.2017 року; кредитний договір №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2012 року №422/2901/12; розрахунок заборгованості за договором №DNKMAK00000264 від 13.09.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 25.12.2014 року.

У висновку на перше питання експертом зазначено, що у звязку з тим, що на дослідження не надано виписок банку по рахунку з обліку заборгованості та простроченої заборгованості по кредиту, відсотках по кредиту, комісії та пені, документально підтвердити наявними документами заборгованість позичальника не надається можливим.

Отже, висновок експертного економічного дослідження №31/01/2018 від 16.02.2018 року не містить висновків щодо відсутності чи наявності та розміру заборгованості відповідача за вказаним вище кредитним договором.

Зазначений висновок не містить інформації щодо ознайомлення експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Крім того, перший лист висновку №31/01/2018 від 16.02.2018 року не підписаний експертом.

Колегія звертає увагу, що висновок №31/01/2018 від 16.02.2018 року складений на замовлення відповідача, проводився за матеріалами, які надавались лише відповідачем, тобто особою, що є безпосередньо зацікавленою у результатах розгляду даної справи.

Враховуючи наведене вище, колегія дійшла висновку, що висновок №31/01/2018 від 16.02.2018 року не відповідає вимога ст.ст. 77 80 ЦПК України та не може бути взятий до уваги судом при вирішенні даного спору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення у даній справі судово-економічної експертизи та поставлено перед експертами на вирішення наступні питання:

1) Чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» умовам кредитного договору №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року, додатковим угодам до нього та платежам, що підтверджують погашення кредиту?;

2) Яка загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року, станом на 03 березня 2014 року?

Обовязок щодо оплати за проведення експертизи ухвалою суду було покладено на відповідача ОСОБА_1 .

Згідно листа Дніпропетровського НДІСЕ від 16.06.2017 року №1657/58-17, справу повернуто до суду без виконання експертизи, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 її вартості (а.с. 122 т.2).

Отже, твердження відповідача щодо непогодження з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 14 березня 2012 року, є необгрунтованими та недоведеними. Так, посилання апелянта на неврахування банком всіх сум, сплачених на погашення боргу, мають формальний характер без зазначення розміру та дат конкретних платежів, які відповідач вважає незарахованими. Клопотань про надання власного розрахунку заборгованості, квитанцій, платіжних доручень, інших доказів щодо сплати заборгованості, клопотань про витребування доказів судом, зокрема, про повторне призначення судово-економічної експертизи, - апелянтом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Крім того, доводи апелянта щодо заниженої ціни відчуження автомобіля (7103,53 дол. США) не підтверджені належними та допустимими доказами; клопотань про призначення відповідної автотоварознавчої експертизи апелянтом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Доводи апелянта про вчинення працівниками банку шахрайських дій, надання працівниками банку обіцянок про визнання заборгованості за кредитним договором погашеною - не спростовують наведених висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову. Так, копія відповідного обвинувального вироку щодо певного працівника банку про вчинення шахрайських дій щодо потерпілої особи ОСОБА_1 - суду не надана; доказів перебування відповідного провадження на розгляді в суді - не надано; клопотань про витребування таких доказів судом - не заявлено.

Надана відповідачем незавірена копія листа першого заступника директора ГРУ Лугового Д.М. від 04.03.2014 року на імя начальника ВРЕВ ДАІ містить пропозицію зняти кредитну заборону та зняти з обліку автомобіль, який перебуває у заставі банку, у звязку погашення заборгованості по кредитному договору. Лексичний зміст зазначеного листа, використанні відмінки не дають підстав для висновку про погашення заборгованості повністю або в певній частині за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року (а.с. 91 т. 3, а.с. 42 т. 2). Крім того, лист від 04.03.2014 року є службовим листуванням банку з ВРЕВ ДАІ та не являється належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором.

Надана відповідачем незавірена виписка про погашення по кредиту від 20.04.2016 року містить, зокрема, інформацію про наявність простроченого залишку за тілом кредиту на суму 17586,96 дол. США, що не суперечить висновку апеляційного суду про наявність заборгованості за тілом кредиту, станом на 14.03.2012 року, у розмірі 17554,28 дол. США (а.с. 44 т. 2).

Представлена відповідачем незавірена копія листка з печатним текстом, де, зокрема, прописом міститься напис: Кредит на автомобиль погашен, - не доводить факту виконання умов кредитного договору, оскільки напис не містить інформації щодо посади, прізвища особи, яка його вчинила; відсутня інформація щодо реквізитів кредитного договору, якого цей напис стосується; не зазначено чи у повному обсязі виконані зобовязання за певним кредитним договором. Крім того, даний напис суперечить наведеним вище письмовим доказам, які доводять факт наявності заборгованості за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року у встановленому апеляційним судом розмірі.

Колегія приймає до уваги, що доводи відповідача щодо погашення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року банк категорично заперечує; позиція банка підтверджена наданими суду зазначеними вище письмовими доказами, які відповідають положенням ст.ст. 77 - 80 ЦПК України. Натомість відповідачем належні докази щодо погашення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором - квитанції, платіжні доручення, тощо - суду не надані; клопотань про витребування доказів судом - відповідачем не заявлено.

Щодо наявності підстав для відмови позивачу у стягненні з відповідача комісії в розмірі 1410,15 дол. США, суд зазначає наступне.

Кредитний договір №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року, укладений між сторонами, є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, що діяли на час укладення вищевказаного кредитного договору, відділення банків не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи, що у позовній заяві не зазначені підстави нарахування комісії, не наведено обґрунтування її застосування, - колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача комісії.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При розподілі судових витрат колегія приймає до уваги сплачені сторонами суми судового збору, а саме АТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову 3654,00 грн. (а.с. 14 т.1), ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою 4019,40 грн. (а.с. 137 т.1) та касаційною скаргою 11857,92 грн. (а.с. 13 т.3).

Частиною 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, а також сплачені сторонами суми судового збору, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 8623,39 грн. (9980,48 грн. - 1357,09 грн.), що є різницею сум, які підлягають сплаті кожною із сторін, пропорційно задоволеним позовним вимогам: з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1357,09 грн. (37,14% від 3654,00 грн.) та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 9980,48 грн. (62,86% від 15877,32 грн.).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №DNKMAK00000264 від 13 вересня 2007 року в загальному розмірі 20015 (двадцять тисяч п`ятнадцять) дол. США 48 центів, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17554,28 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2461,20 дол. США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в сумі 8623 (вісім тисяч шістсот двадцять три) грн. 39 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді