Ухвала

17 січня 2020 року

м. Київ

справа № 352/917/18

провадження № 61-484ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про стягнення страхової виплати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Івано-Франківської філії ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про стягнення страхової виплати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 червня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Дачіа Логан», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням. У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а він легкі тілесні ушкодження. Постановою слідчого Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 23 грудня 2016 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку становить 67 671,00 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» (страховик цивільно-правової відповідальності винної особи на момент дорожньо-транспортної пригоди) 24 квітня 2018 року відшкодовано йому лише 35 544,90 грн завданої внаслідок пошкодження автомобіля майнової шкоди. Оскільки ліміт відповідальності складає 50 000,00 грн, а франшиза - 500,00 грн, вважав, що страхова компанія зобов`язана сплатити йому решту страхової суми в розмірі 13 955,10 грн. Різниця між страховим відшкодуванням та фактичним розміром матеріальної шкоди в сумі 18 171,00 грн та сума франшизи підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Вказував, що в зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень він знаходився на стаціонарному лікуванні. Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратив душевний спокій, погіршився стан його здоров`я тощо, що призвело до моральної шкоди, розмір якої оцінював в 50 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на відшкодування завданої шкоди майну - 13 955,10 грн несплаченої страхової виплати та 25 000,00 грн шкоди, завданої здоров`ю; з ОСОБА_2 - 18 171,00 грн різниці між страховою виплатою та фактичним розміром матеріальної шкоди, 500,00 грн франшизи та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2018 року первісного відповідача - Івано-Франківську філію ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» замінено на належного відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Провідна».

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року, з урахуванням ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2019 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 13 955,10 грн матеріальної шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, 365,40 грн шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, а всього 14 320,50 грн. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 18 171,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 500,00 грн франшизи, 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 28 671,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Зобов`язано ОСОБА_1 після відшкодування збитків передати ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» автомобіль марки «Опель-Вектра», державний номерний знак НОМЕР_2 . Також вирішено питання розподілу судових витрат.

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі (13 955,10 грн + 25 000,00 грн + 18 171,00 грн + 500,00 грн + 50 000,00 грн) становить 106 626,10 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про стягнення страхової виплати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький