Номер провадження: 22-ц/813/1868/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/14445/15-ц

Номер провадження: 22-ц/813/1868/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. о 13 годині 59 хвилині 15 травня 2018 року, повний текст рішення складено 15 травня 2018 року,

встановив:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 794-11 ДОУ 1Н 0) від 18.09.2006 року в розмірі - 2 317 961,71 грн., яка складається з: - заборгованість по тілу кредиту 1 005 181,66 грн.; - відсотки 991 704,02 грн.; - пеня 301 083,08 грн.; - три відсотки річних від суми боргу по тілу кредиту 8 191,32 грн.; - три відсотки річних від суми відсотків 11 801,64 грн..

ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовує свої вимоги тим, що 18.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 794-11 ДОУ 1Н 0), згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі - 50 860 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 10,3 % річних, з кінцевим терміном повернення 18.09.2027 року. З часу отримання кредиту боржник належним чином не виконувала грошове зобов`язання, внаслідок чого станом на 29.07.2015 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Поручителем за належне виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором є ОСОБА_2 , яка взяла на себе солідарну відповідальність у повному обсязі за порушення позичальником грошового зобов`язання, згідно договору поруки № 794-1 від 18.09.2006 року.

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги у зазначеному кредитному зобов`язанні (Т. 1, а. с. 1 5).

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у відсутність представника позивача (Т. 1, а. с. 65).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Леонова Г.В. звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність (Т. 1, а. с. 158, 163, 266).

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позовної заяви.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси області від 15.05.2018 року вищезазначений позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором кредиту у розмірі - 2 317 961,71 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь держави в рівних частинах з кожного суму судового збору у розмірі по - 17 384,50 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з часу отримання кредиту ОСОБА_1 , належним чином не виконувала зобов`язання, в наслідок чого станом на 29.07.2015 року виникла заборгованість у сумі - 2 317961 гривень 71 копійок, яка складається: заборгованість за кредитом 1 005 гривень 66 копійок, заборгованість по відсоткам 991 704 гривень 02 копійок, пеня за несвоєчасне повернення кредитну 301 083 гривень 08 копійок, 3% річних простроченої заборгованості по тілу 8 191 гривень 32 копійок, 3% річних простроченої заборгованості по відсоткам 11 801 гривень 64 копійок.

Поручителем за договором поруки є ОСОБА_2 , яка взяла на себе солідарну відповідальність за порушення позичальником грошового зобов`язання згідно з договорам поруки № 794-1 від 18.09.2006 року.

Відповідачка ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за договором кредиту, тому у неї виник обов`язок перед позивачем по виплаті заборгованості за кредитним договором у розмірі -2 317 961 гривень 71 копійок.

Суд першої інстанції критично віднісся до заперечень відповідачів про те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом (Т. 1, а. с. 273 274).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на недоведеність факту надання їй кредитних коштів ПАТ «Дельта Банк». Заперечує проти розрахунку її заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк». Вказує на те, що у ПАТ «Дельта Банк» відсутнє право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом (Т. 2, а. с. 1 6).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на припинення поруки, а отже на безпідставність вимог ПАТ «Дельта Банк» до неї. Вказує на незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції з огляду на помилковість висновків місцевого суду щодо безпідставності заяви про застосування строку позовної давності у даній справі. Зазначає про необхідність застосування строку позовної давності у даній справі, відмови у задоволенні вищенаведеного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» заперечує проти задоволення вищевказаних апеляційних скарг. Просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на безпідставність вимог апеляційних скарги. Зазначає про те, що ПАТ «Дельта Банк» не було пропущено строку звернення з вищевказаним позовом до відповідачів апелянтів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2020 року залучено ТОВ «Укрдебт Плюс» (Україна, 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-А, код ЄДРПОУ - 43212924) до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

У судовому засіданні адвокат Леонова Г.В., діюча від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_2 особисто, адвокат Попова О.А., діюча від імені ОСОБА_1 , підтримали доводи та вимоги вищевказаних апеляційних скарг.

Представник ТОВ «Укрдебт Плюс» - Галайчук Г.С. заперечувала проти апеляційних скарг відповідачів. Просила у задоволенні апеляційних скарг відмовити. Оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позову, вважає, що вказаних висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 251, 252, 256, 257, 267, 559 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

18.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 794-11 ДОУ 1Н 0), згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі - 50 860 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних з кінцевим терміном повернення 18.09.2027 року (Т. 1, а. с. 6 - 20).

16.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 794-11 ДОУ 1Н 0) від 18.09.2006 року, відповідно до якої сторони домовилися по зміну графіку сплати процентів (Т. 1, а. с. 21 - 29).

Поручителем за договором поруки є ОСОБА_2 , яка взяла на себе солідарну відповідальність за порушення позичальником грошового зобов`язання згідно з договорам поруки № 794-1 від 18.09.2006 року (Т. 1, а. с. 30 - 31).

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за наслідками якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги у зазначеному зобов`язанні, а саме за кредитним договором № 794-11 ДОУ 1Н 0) від 18.09.2006 року (Т. 1, а. с. 38, 46 - 48).

В подальшому, згідно копій договору № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс», Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К від 15.11.2019 року, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло права вимоги за укладеним 18.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 кредитним договором № 794-11 ДОУ 1Н 0) (Т. 2, а. с. 185 189).

З часу отримання кредиту ОСОБА_1 , належним чином не виконувала зобов`язання, в наслідок чого станом на 29.07.2015 року виникла заборгованість у сумі - 2 317961 гривень 71 копійок, яка складається з: - заборгованість за кредитом 1 005 гривень 66 копійок; - заборгованість по відсоткам 991 704 гривень 02 копійок; - пеня за несвоєчасне повернення кредитну 301 083 гривень 08 копійок; - 3% річних з простроченої заборгованості по тілу кредита 8 191 гривень 32 копійок; - 3% річних з простроченої заборгованості по відсоткам 11 801 гривень 64 копійок (Т. 1, а. с. 39).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.06.2013 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості станом на 21.01.2012 року у розмірі - 575 116 гривень 89 копійок відмовлено (Т. 1, а. с. 76).

Між учасниками справи виникли правовідносини з кредитного договору, договору поруки.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами, передбаченими статтями 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність факту надання їй кредитних коштів,про відсутність у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вищевказаним кредитним договором на момент звернення останнім до суду з вищевказаним позовом, заперечення ОСОБА_1 проти розрахунку її заборгованості перед Банком - зводяться до переоцінки доказів. Такі доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки не є такими, які спростовують вказані вище встановлені судом першої інстанції факти, вони не мають наслідком задоволення вимог апеляційної скарги.

Між тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності. Вважає обгрунтованими доводи апеляційних скарг щодо пропуску Банком строку позовної давності у даній справі, з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно пункту 5.5. вищенаведеного кредитного договору, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або сплати за кредит, банк має право змінити термін погашення кредиту в порядку, визначеному в розділі 11 договору.

Згідно з положеннями пункту 11.1 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит термін повернення кредиту вважається таким, що настав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з встановленими вище пунктами 5.5., 11.1 кредитного договору правилами, приписами частини 2 статті 1050 ЦК України, Банк пред`явив до відповідачів вимогу щодо сплати кредиту (повернути отриманий кредит та сплатити проценти за кредит) у повному обсязі, шляхом направлення останнімза вказаними у кредитному договорі, договорі поруки адресами вимоги від 26.02.2009 року про дострокове повернення кредиту, винагороди та відсотків за його користування, чим змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором (Т. 2, а. с. 131 135).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що положення вищевказаного кредитного договору пов`язують зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором з отриманням вказаної письмової вимоги.

Так, з копії повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_1 отримала вказану вимогу про дострокове повернення кредиту - 16 березня 2009 року (Т. 2, а. с. 136).

З копії вимоги про дострокове повернення кредиту вбачається вимога Банку про сплату кредиту та процентів у повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати отримання ОСОБА_1 такої вимоги.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що Банком було змінено строк виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором з - 18 вересня 2027 року на - 16 квітня 2009 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Всупереч вищевказаних правил статтей 256, 257 ЦК України, банк звернувся до суду з вищенаведеним позовом до ОСОБА_1 у вересні 2015 року, а отже з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене у задоволенні вищевказаного позову до ОСОБА_1 необхідно відмовити через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено останньою в суді першої інстанції.

Крім того, не підлягають до задоволення вимоги банку до ОСОБА_2 , вбачаючи наступне.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини 1 статті 553, частин 1 та 2 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від якого в подальшому не було відступлено Верховним Судом, що знаходить своє відображення зокрема у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 683/1871/15-ц, зроблено висновок, що «строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаним договором поруки не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку підлягають застосуванню положення частини 4 статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, або у разі зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом направлення боржнику вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, шестимісячний строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Крім того, як зазначалось вище, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Укрсиббанк» відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України і пунктів 5.5., 11.1 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши лист - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, який отримала ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-190цс14, від якої в подальшому не було відступлено Верховним Судом, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

За таких обставин у Банку виникло право пред`явити позовну вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 16 квітня 2009 року і протягом наступних шести місяців, тобто до 16 жовтня 2009 року.

У зв`язку з тим, що Банк не звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості до 16 жовтня 2009 року, сплив встановленого статтею 559 ЦК України шестимісячного строку припинив суб`єктивне право Банку на стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як поручителя за вищевказаним кредитом.

Ураховуючи наведене безпідставними є посилання ПАТ «Дельта Банк», яке викладено у відзиві на апеляційну скагу, про безпідставність застосування строку передбаченого статтею 559 ЦК України у даній справі.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість задоволення вищенаведених позовних вимог.

Апеляційні скарги є обґрунтованими, тому вони підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 5 частиною 1 статті 374, пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, за вищезазначеного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе