КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2020 року місто Київ

Справа №759/18917/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Нежури В.А. ,

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Хомича Івана Олександровича, на рішення Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді П`ятничук Інни Віталіївни,від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вишнева міська державна нотаріальна контора державний нотаріус Михальчук Лідія Володимирівна про усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з наведеним позовом. Просив усунути ОСОБА_1 від права спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер його батько ОСОБА_3 він, і відповідач по справі є синами ОСОБА_3 який був особою похилого віку, часто хворів, в червні 2015 року переніс операцію з приводу заміни тазостегнового суглобу, через деякий час у нього виявили онкологічне захворювання (пухлину нирок), операцію з видалення якої провели 23 грудня 2015 року. Однак, після проведення вказаної операції стан здоров`я погіршився. В січні 2017 року після падіння у ОСОБА_3 було зламано хребець, після чого він потребував постійного стороннього догляду, який надавав йому виключно він, купував ліки, продукти харчування, обслуговував батька. Натомість відповідач жодним чином допомоги не надавав, хоча про стан здоров`я був обізнаний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, вказував, що похованням батька займався виключно він, взяв на себе сплату всіх необхідних сум. Вказував, що починаючи з 2015 року відповідач, постійно вимагав від батька складення заповіту на його ім`я, погрожував, також зазначав, що аналогічні дії відповідач вчиняв і щодо їх матері, оскільки протягом січня-лютого 2012 року здійснював незаконне проникнення до квартири в якій проживала їх мати ОСОБА_4 звідки викрав ювелірні вироби, за що був засуджений відповідно до вироку Святошинського районного суду міста Києва. Враховуючи наведене та те, що відповідач свідомо самоухилився від надання будь-якої допомоги як матеріальної так і моральної своєму батьку, який через похилий вік та ряд хвороб потребував надання даної допомоги просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунено ОСОБА_1 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Хомич І.О., з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. Вказував, що рішення районного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування фактичних обставин справи. Крім того, вважає, що суд не дослідив та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, визнав встановленими обставини справи які насправді є недоведеними.

Свій відзив на апеляційну скаргу подав позивач ОСОБА_2 . Просив залишити рішення без змін а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з червня 2015 року перебував у лікарні де йому зробили операцію по заміні тазостегнового суглобу.

Згідно до виписного епікриза з медичної картки стаціонарного хворого № 16417/ 15 ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування в Національному інституті раку з 23 грудня 2015 року до 12 січня 2016 року.

Також відповідно до виписки № 5222 від 01 березня 2017 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 22 лютого 2017 року по 01 березня 2017 року з приводу компресійного перелому хребця.

Відповідно до наданої суду трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що останній звільнений за власним бажанням з Кафедри регіональної економіки і туризму з 17 березня 2015 року. Проте з січня 2014 року ОСОБА_3 знаходився на обліку в Управлінні ПФУ Київської області та отримував пенсію яка в середньому складала 6500 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 звернулись до Вишневої міської державної нотаріальної контори з заявами про відкриття спадщини.

26 вересня 2017 року Державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи за №61286907 у спадковому реєстрі.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року у справі № 566/909/17 (провадження № 61-11879св19) та від 29 січня 2020 року у справі № 205/330/17 (провадження № 61-11539св19).

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не зважаючи на заяви позивача, належних і допустимих доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог перед судом не доведено.

На думку колегії судів ОСОБА_2 не доведено, перед судом, винної поведінки відповідача та обставин свідомого ухилення ОСОБА_1 від надання допомоги померлому ОСОБА_3 . Зокрема, позивачем не доведено, що померлий потребував допомоги саме від відповідача, оскільки позивачем визнається та матеріалами справи підтверджено отримання померлим допомоги від позивача. Оцінюючи матеріальну змогу відповідача надавати допомогу спадкодавцю, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_1 з 01 липня 2011 року звільнений та на час розгляду справи ніде офіційно не працює. Крім того, відповідач має на утриманні малолітню дитину.

Тому матеріальна змога відповідача надавати допомогу спадкодавцю, який отримував, пенсію, на думку колегії суддів, доведеною визнати не можна.

Допитані в суді першої інстанції свідки винної поведінки відповідача не підтверджують та не свідчать про наявність у ОСОБА_1 можливостінадавати допомогу ОСОБА_3 .

Оскільки факт ухилення відповідачем від утримання батька та надання йому допомоги як особі, яка через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані не доведені, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Між тим, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оцінивши наведені докази по справі щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення районного суду, на підставі п. 2). ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 2) ч. 1 ст. 376, ст. 268, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Хомича Івана Олександровича задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вишнева міська державна нотаріальна контора державний нотаріус Михальчук Лідія Володимирівна про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

В.А. Нежура