Дата документу 13.04.2020 Справа № 333/5053/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5053/17 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
провадження № 22-ц/807/922/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 56 230,42 грн., яка утворилась за договором б/н від 18.08.2008р.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач за вказаним вище договором отримала кредит в сумі 6 200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно, в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, за перевитратами платіжного ліміту, комісією, а також інших витрат згідно умов договору. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.07.2017 року у неї утворилась заборгованість у сумі 56 230,42 грн., яка складається із: 5 978,17 грн. - заборгованість по кредиту, 44 236,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 665,73 грн. - штраф (процентна складова), яку банк у цьому позові просив стягнути з відповідача на свою користь разом із понесеними судовими витратами.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року позов був задоволений у повному обсязі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019р. задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення, яке було скасовано та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 підписано заяву, згідно з якою остання ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також щодо його місцезнаходження. У заяві визначено, що при порушенні позичальником строків платежів з будь-яких із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язався сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до розділу 5 вказаної заяви кредитний ліміт складає суму 500 грн. із базовою відсотковою ставкою за кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості; погашення заборгованості за кредитом може здійснюватись шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списання коштів з дебетової картки.

Як свідчить зміст наведеної вище заяви, відповідачу ОСОБА_1 видано кредитну картку за № НОМЕР_1 .

Суд вказував, що позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, в ході розгляду цієї справи зазначав, що на підставі цієї заяви позичальника ОСОБА_1 від 18.08.2008р. їй було надано наступні кредитні картки із встановленням кредитного ліміту, а саме: від 22.08.2008р. № НОМЕР_1 на суму 500 грн., від 15.05.2009р. № НОМЕР_2 на суму 1000 грн., від 25.02.2010р. № НОМЕР_3 на суму 6 200 грн., від 01.07.2013р. № 006624 та від 04.08.2014 р. № НОМЕР_4 на суму 5 980 грн.

До заяви позичальника від 18.08.2008р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано до матеріалів справи копію Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з якими, як вказував позивач, був ознайомлений позичальник при підписанні зазначеної заяви.

За розрахунком АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов`язань з погашення основної суми кредиту та відсотків за користування ним у неї станом на 31.07.2017р. обліковується заборгованість в сумі 56 230,42 грн., в тому числі: 5 978,17 грн. - заборгованість за кредитом; 44 236,52 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом, 3 100 грн. - пеня та комісія, 250 грн. штраф (фіксована частина) та 2 665,73 грн. - штраф (процентна складова).

Суд також встановив в ході розгляду справи, що відповідач не заперечувала отримання нею у відповідності до заяви від 18.08.2008р. кредитної картки № НОМЕР_1 із встановленням їй кредитного ліміту на суму 500 грн., якою вона користувалась.

Але суд визнав, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи у Приватбанку не є складовими укладеного між сторонами договору як такі, що не підписані відповідачем, а тому на їх підставі банк не міг нараховувати складові заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

За таких обставин, суд вважав, що сторони не обумовили у письмовому вигляді кредитний ліміт в сумі 6200 грн. та процентну ставку за користування кредитом у розмірі 36 % річних. При цьому, вважав доведеним зібраними у справі доказами розмір дійсно встановленого кредитного ліміту у сумі 500 грн., та узгодженими процентну ставку у розмірі 3 % на місяць та штрафи, про які йдеться в заяві, яку підписала відповідач.

Також судом відхилено як безпідставні доводи банку про те, що відповідач отримувала перевипущені картки із максимальним встановленням на них кредитного ліміту у сумі 6 200 грн., оскільки заява не містить відповідних відомостей.

Оцінивши наданий банком розрахунок лише в частині користування карткою № НОМЕР_1 , суд встановив, що ОСОБА_1 отримала кредит на суму 500 грн., та погасила заборгованість по кредиту на суму 417 грн., але відмовив у стягненні решти заборгованості та штрафів у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просила відповідач до ухвалення судового рішення.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що ці висновки суду не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які були надані банком, та на нормах матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Перевіривши вказані доводи скарги та матеріали справи, які, на думку банку, спростовують висновки суду, колегія знаходить їх частково такими, що заслуговують на увагу, з огляду на такі встановлені в ході апеляційного розгляду обставини.

У відповідності до вимог ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказану норму, якою чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи у Приватбанку складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Банк наголошує на тому, що їх підписання не є обов`язковим, бо такий вид договору є договором приєднання, до умов якого приєднався відповідача, підписавши заяву від 18.08.2008р.

Але колегія вважає, що в цій частині суд обґрунтовано визнав, що Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювались самим банком в періоді з часу виникнення спірних правовідносин 18.08.2008р. до моменту звернення до суду з позовом 29 серпня 2017р., тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Також колегія вважає, що банк міг додати ті умови, які існували на час укладення договору, а розрахунки здійснити за іншими, які діяли у часі існування договірних відносин протягом 9 років.

Тому визначальними та узгодженими між сторонами є тільки ті умови, які підписані сторонами, а таким документом є лише заява від 18.08.2008р.

Згідно з заявою в ній містяться наступні узгоджені умови: кредитний ліміт у сумі 500 грн., процентна ставка за користування кредитними коштами - 3 % на місяць на залишок заборгованості; штраф у випадку прострочення будь-якого платежу терміном на 120 днів у сумі 250 грн. (фіксована частина), 5 % від суми позову.

При цьому, колегія наголошує на помилковості висновків суду, що банк неправомірно нараховував відсотки за ставкою 36 % річних, оскільки 3 % на місяць, які узгоджені у заяві, це і є ставка 36 % річних ( 3 х 12 = 36).

Також не відповідають змісту заяви і висновки суду, що в ній не обумовлено зміну кредитного ліміту. Так, у останньому реченні перед датою та підписом клієнта у заяві зазначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Але жодного згадування, що банк має про це повідомити клієнта заява відомостей не містить ( а.с. 7-зворот).

Отже, позичальник надала згоду на зміну кредитного ліміту банком в будь-який момент.

З довідки банку, складеної на підставі виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, вбачається, що кредитний ліміт, який первісно 22.08.2008р. був встановлений у сумі 500 грн., змінювався наступним чином: з 08.07.2009р. - 1000 грн., з 29.09.2010р. - 1800 грн., з 24.11.2010р. - 2000 грн., з 23.12.2010р. - 2400 грн., з 21.01.2011р. - 2800 грн., з 15.03.2011р. - 3200 грн., з 22.04.2011р. - 3800 грн.. з 26.05.2011р. - 4400 грн., з 23.06.2011р. - 5200 грн., з 06.08.2011р. - 6200 грн., з 07.08.2015р. - 5980 грн. ( а.с. 118).

Крім того, не відповідають наданим банком доказам висновки суду про недоведеність

отримання позичальником перевипущених карток.

Так, за довідкою банку суд встановив, що, крім первісно виданої карти № № 375912 зі строком дії до 04/09, позичальник ОСОБА_1 отримала також наступні картки: 15.05.2009р. № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/10; 25.02.2010р. № НОМЕР_3 зі строком дії до 06/13; 01.07.2013р. № НОМЕР_5 зі строком дії до 09/16; 04.08.2014 р. № НОМЕР_4 зі строком дії до 04/18 ( а.с. 117).

Вказане підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача та її світлинами з картками, про що банком надано скріншоти з кількістю світлин, що відповідає кількості виданих карток ( а.с. 101, 132-135).

При цьому, видача перевипущених карток не супроводжується підписанням нової заяви клієнтом, а тому суд безпідставно вважав, що банк не довів продовження договірних відносин між банком та відповідачем на підставі цієї ж заяви та нових карток, отримання яких відповідачем підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, договірні відносини між сторонами розпочались з 18.08.2008р. та мали продовжуватись до 04/18 - дати дії останньої отриманої відповідачем перевипущеної картки.

Що стосується правильності розрахунків та строку позовної давності, колегія встановила наступні обставини.

З розрахунку заборгованості, здійсненого банком на підставі виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, яка вважається належним первісним банківським та бухгалтерським документом, вбачається, що відповідач активно користувалась кредитним лімітом за допомогою всіх вищенаведених карток.

Так, нею знімались кошти через банкомати, здійснювались приходні касові операції на погашенні кредитних коштів, поповнення рахунку через відділення Приватбанку, через термінали самообслуговування. Те, що саме ОСОБА_1 користувалась картками свідчить, що тільки їй були відомі реквізити карток та ПІНи до них, а також у приходних операціях у виписці було зазначено платником ОСОБА_1 ( а.с. 119-131). З 2013р. ОСОБА_1 стала розраховуватись картками у супермаркетах та аптеках.

З розрахунку вбачається, що відповідач регулярно здійснювала поповнення картрахунку на значні суми, чим переривала строки позовної давності протягом усього періоду кредитування. Два останніх поповнення своєї останньої картки № НОМЕР_4 зі строком дії до 04/18 відповідач здійснила 05.09.2014р. на суму 440 грн. у терміналі самообслуговування та 17.12.2014р. на суму 50 грн. ( а.с. 125), а з позовом до суду банк звернувся 29.08.2017р., тобто як від передостаннього, так і від останнього платежу у межах трирічного строку позовної давності.

Відтак, висновки суду про пропуск банком строку позовної давності не відповідають наявним матеріалам справи.

За умовами заяви відповідачу мали нараховуватись відсотки за ставкою 36 % річних.

З розрахунку вбачається, що поточні відсотки нараховувались їй за такими ставками: у періоді з 18.08.2008р. по 01.01.2013р. - 36 % річних; з 01.01.2013р. по 01.09.2014р. - 30 % річних; з 01.09.2014р. по 01.04.2015р. - 34,8 % річних; з 01.04.2015р. по 31.07.2017р. - 43,20 % річних.

Оскільки збільшення відсотків у заяві від 18.08.2008р. не було узгодженою умовою, то збільшення їх до 43,20 % річних у періоді з 01.04.2015р. по 31.07.2017р. в односторонньому порядку банком є неправомірним, тому у цьому періоді відсотки слід перерахувати за ставкою 36 % річних. Відсотки ж, нараховані за ставкою, нижчою від ставки 36 % річних, перерахуванню не підлягають, оскільки не порушують прав позичальника, а банк саме на такій ставці наполягав як позивач.

Також з розрахунку вбачається, що з 01.08.2014р. банк почав нараховувати відповідачу суму комісії та пені, яка не узгоджувалась сторонами у заяві, тому сплачені на погашення накопичувального значення комісії та пені слід спрямувати на погашення відсотків за кредитом.

Всього за період з 01.08.2014р. відповідачу нараховано банком комісії та пені на суму 3300 грн., а сплачено нею було 200 грн. на погашення цих нарахувань, які підлягають вирахуванню із заборгованості по відсоткам. А решта заборгованості, виведена банком у сумі 3100 грн. стягненню не підлягає, оскільки умов про її нарахування заява не містить.

Розмір заборгованості по відсоткам станом на 31.01.2015р. становить 1547,96 грн., яка нарахована правильно та перерахунку не підлягає.

Розмір тіла кредиту у сумі 5861,45 грн. станом на 31.01.2015р. і до кінця періоду нарахування залишався у цій незмінній сумі, оскільки з 16.12.2014р. ані поповнень картрахунку, ані зняття кредитних коштів відповідач більше не здійснювала.

Розрахунок відсотків за ставкою 36 % річних за період з 01.04.2015р. по 31.07.2017р., у якому міститься 854 дні та погашення заборгованості відповідач не здійснювала, а розмір тіла кредиту становив 5861,45 грн.: 5861 х 36 :100 : 365 х 854 = 4 937,11 грн., від яких слід відняти сплачену на погашення комісії та пені суму у розмірі 200 грн., а також додати заборгованість по відсотками наявну на 31.01.2015р. в сумі 1547,96 грн., тому загальна заборгованість за відсотками до стягнення становитиме: 4 937,11 - 200 + 1547,96 грн. = 6 285,07 грн.

Оскільки заявою передбачений штраф на суму позову, але колегією позовні вимоги задовольняються частково, то штраф - процентна складова підлягає розрахунку від задоволеної суми позову: (5 861,45 (тіло) + 6 285,07 (відсотки)) х 5 : 100 = 607,33 грн. А також додається штраф - фіксована частина в сумі 250 грн. Всього заборгованість за штрафами становитиме: 607,33 +250 = 857,33 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь банку підлягає загальна сума у розмірі 13 003,85 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5 861,45 грн., заборгованість за відсотками - 6 285,07 грн., штрафи: фіксована частина - 250 грн., штраф - процентна складова - 857,33 грн.

Враховуючи все вищенаведене, колегія на підставі апеляційної скарги, дослідивши її доводи, встановила обставини справи по-іншому, ніж їх встановив суд першої інстанції, внаслідок чого дійшла висновку про часткову спроможність апеляційної скарги. Тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням постанови про часткове задоволення позову банку на суму 13 003,85 грн. В решті вимог банку слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Ухвалюючи нове рішення, колегія у відповідності до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, які підлягають частковій компенсації банку за рахунок відповідача у розмірі, пропорційному задоволеним вимогам.

Так, банком заявлено позовні вимоги на суму 56 230,42 грн., а задоволено вимоги на суму 13 003,85 грн. Сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1600 грн. ( а.с. 21), за подання апеляційної скарги - 2400 грн., а всього - 4000 грн. Тому до компенсації банку належить сума судового збору у розмірі: 13003,85 х 4000 : 56 230,42 = 925,04 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року у цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299, рахунок № НОМЕР_7 - для погашення заборгованості і судових витрат, юридична адреса: 01001 м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1Д), заборгованість за договором, оформленим заявою б/н від 18.08.2008р., яка утворилась станом на 31.07.2017р. у загальному розмірі 13 003 (тринадцять тисяч три) гривні 85 копійок, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5 861 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 45 копійок, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6285 (шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 07 копійок, штрафи - 857 (вісімсот п`ятдесят сім) гривень 33 копійки.

В задоволенні решті позовних вимог банку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 925 (дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 04 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 13 квітня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.