Ухвала

21 липня 2020 року

місто Київ

справа № 185/5030/17

провадження № 61-10390ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «ІНДУСТРІАЛБАНК» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року у складі судді Гаврилова В. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» (далі - ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року № KRI/0900/286/07 у розмірі 43 578, 20 дол. США та 44 587, 24 грн, яка складається із: 33 294, 06 дол. США - заборгованість за сумою кредиту, 10 284, 14 дол. США - заборгованість за процентами за період з 26 грудня 2014 року до 18 червня 2017 року, 44 587, 24 грн - заборгованість з пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року № KRI/0900/286/07 у розмірі 41 042, 13 дол. США та 9 407, 44 грн, з яких: 33 294, 06 дол. США - сума кредиту, 7 748, 07 дол. США - відсотки за користування кредитом, 3 970, 94 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5 436, 50 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 вересня 2016 року банк надіслав позичальнику ОСОБА_1 лист-вимогу № 1078 з вимогою дострокового повного погашення кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом, штрафних санкцій у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за користування кредитом протягом тридцяти календарних днів. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором з 2014 року, невиконанням вимог листа банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, датою повернення грошових коштів є 03 жовтня 2016 року.

Враховуючи, що з позовом банк звернувся у червні 2017 року, то суди дійшли висновків, що вимоги банку до поручителя ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення у зв`язку із припиненням поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 , суди врахували часткове визнання позову відповідачем, заявлення ним про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, зміну строку кредитування, у зв`язку з чим дійшли висновків про часткове задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та пені.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором, 15 липня 2020 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, просило скасувати зазначені судові рішення в частині розміру стягнутої пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь банку пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 44 587, 44 грн.

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, застосовуючи позовну давність до вимог про стягнення пені, не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 та у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/9248/13-ц щодо застосування позовної давності за вимогами про стягнення пені.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

27 червня 2007 року між ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KRI/0900/286/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 47 000, 00 дол. США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 00 % на рік строком до 25 червня 2027 року.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений до 25 червня 2027 року.

ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 47 000, 00 дол. США 27 червня 2007 року.

Додатком № 2 до кредитного договору визначено перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, інших фінансових зобов`язань позичальника та розмір сукупної вартості кредиту.

Також, 27 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки) № KRIZ/0900/110/07, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед банком 27 червня 2007 року між ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № KRIZ/0900/112/07, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання усіх боргових зобов`язань ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору від 27 червня 2007 року № KRI/0900/286/07.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору банк має право вимагати повного погашення зобов`язань за кредитним договором протягом тридцяти календарних днів з моменту одержання цієї вимоги, а саме: повернення кредиту в сумі 33 294, 06 дол. США, сплати відсотків за користування кредитом в сумі, визначеній станом на дату погашення, сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов договору в сумі, визначеній станом на дату погашення.

Згідно з пунктом 6.3 кредитного договору днем припинення цього договору вважається дата, зазначена банком у письмовій вимозі, передбаченій пунктом 6.2 цього договору.

Повернення кредиту відповідач зобов`язувався здійснювати щомісячними платежами за відповідним графіком, що є додатком до договору.

З серпня 2014 року ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором.

10 жовтня 2014 року банк направив відповідачу лист-нагадування.

02 вересня 2016 року банк надіслав позичальнику ОСОБА_1 лист-вимогу № 1078, у якому пред`явлено вимогу про дострокове повне погашення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій у разі затримання сплати частини кредиту та відсотків за користування кредитом протягом тридцяти календарних днів.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі не виконав.

Таким чином, банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором та новим днем повернення грошових коштів у повному обсязі є 03 жовтня 2016 року.

За змістом наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість перед банком, яка станом на 19 червня 2017 року становить 43 578, 20 дол. США та 44 587, 24 грн, яка складається із: 33 294, 06 дол. США - заборгованість за сумою кредиту, 10 284, 14 дол. США - заборгованість за процентами за період з 26 грудня 2014 року до 18 червня 2017 року, 44 587, 24 грн - заборгованість з пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

ОСОБА_1 визнав заборгованість за сумою наданого кредиту у розмірі 33 294, 06 дол. США.

З позовом банк звернувся до суду 27 червня 2017 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що банк скористався своїм правом та відповідно до пунктів 6.2, 6.3 змінив строк виконання основного зобов`язання на 03 жовтня 2016 року. Заявник у касаційній скарзі не наводить доводів про помилковість висновків судів у цій частині.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені, суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що, встановивши строк повернення позики до 03 жовтня 2016 року, банк змінив строк дії кредитного договору до зазначеної дати, а тому відсутні підстави нарахування банком відсотків та пені після 03 жовтня 2016 року.

В оцінці таких правильності таких висновків Верховний Суд врахував, що вони відповідають правовому висновку про нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також висновки судів відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за якою пеня за договором не підлягає стягненню за період після закінчення строку кредитування.

Не погоджуючись із розміром стягнутої заборгованості за пенею, банк зазначає, що судами неправильно застосовано спеціальну позовну давність та не враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 та у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/9248/13-ц, щодо застосування позовної давності за вимогами про стягнення пені.

В оцінці таких доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що судами частково задоволено позовні вимоги про стягнення пені: у розмірі 3 970, 94 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5 436, 50 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Суди, застосувавши правила статті 258 ЦК України, зазначили, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в межах річного строку позовної давності, який має відраховуватися з дати звернення банку з позовом до суду, становить 9 407, 44 грн, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» на рішення судів першої та апеляційної інстанцій є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «ІНДУСТРІАЛБАНК» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

І. Ю. Гулейков