Справа № 201/834/18
Провадження № 2/201/986/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профріелтінг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2018р. ПАТ "Укргазпромбанк", від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укргазпромбанк" Ожго Є.В., звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 956 972грн.40коп. (а.с. №3-5 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.02.2018р. вищезазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки, які ним усунуто вчасно.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.04.2018р. було відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання (а.с. №54 т. № 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 13.02.2013р. між ПАТ "Укргазпромбанк" на ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д зі змінами й доповненнями до нього, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 370 000 грн. з кінцевим терміном повернення 08.04.2013р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 26% річних за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Додатковою угодою №3 до договору від 03.08.2013р. ліміт граничної заборгованості за кредитною лінією визначено 570 000 грн. Додатковою угодою №6 від 14.10.2014р. до договору було змінено кінцевий строк повернення кредиту до 09.10.2015р, а також змінена процента ставка за користування кредитними коштами на 27,5% річних. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти в розмірі визначеному договором, проте ОСОБА_1 порушив умови договору по погашенню кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого станом на 11.01.2018р. сума простроченої заборгованості за договором складає 956 972грн.40коп., з яких: залишок по кредиту в розмірі 530 000 грн., заборгованість по відсоткам - 408 282грн.96коп. заборгованість по пені - 18 689 грн. 43коп. Відповідну суму заборгованість позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Підготовче засідання по справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України було проведено 06.06.2018р., справу призначено справу для розгляду по суті (а.с. №62 т. № 1).

17.09.2018р. надійшла апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика С.І. на ухвалу від 03.04.2018р. про відкриття провадження по справі (а.с. №74-75 т. № 1). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018р. апеляційну скаргу повернуто апелянту (а.с. № 80 т. № 1).

13.12.2018р. вдруге надійшла апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика С.І. на ухвалу від 03.04.2018р. про відкриття провадження по справі (а.с. №90-91 т. № 1). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2019р. апеляційну скаргу повернуто апелянту (а.с. №104-105 т. № 1).

12.07.2019р. втретє надійшла апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика С.І. на ухвалу від 03.04.2018р. про відкриття провадження по справі (а.с. №133-134 т. № 1). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019р. у відкритті апеляційного провадження відмовлено (а.с. № 140-141 т. № 1).

09.10.2019р. від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика С.І. (діє на підставі довіреності від 08.11.2018р. - а.с. №94 т. № 1) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилався на наступне. Відповідно до п.2.3 договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. строк кредиту (строк кредитування) визначено до 08.04.2013р. (включно), повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії договору. За твердженням позивача, між сторонами неодноразово було укладено додаткові угоди, а саме 08.04.2013р., 07.04.2014р., 14.04.2014р. та 14.10.2014р., якими були внесені зміни до вказаного договору, серед яких було подовжено строк кредиту до 09.10.2015р. Однак, відповідач наполягає, що ніяких додаткових угод до кредитного договору він не підписував, всі підписи поставлені на вказаних угодах є підробленими. Таким чином, єдиний строк до якого відповідач повинен був повернути кредит - є 08.04.2013р., отже і право вимоги у позивача виникло саме в цей день, що минув шість років тому. Оскільки строк для подачі даної позовної заяви сплинув 09.04.2016р., втім, позивач звернувся до суду лише 17.01.2018р., а отже порушення строків позовної давності є підставою для відмови в позові. Також, представник відповідача посилався на те, що зобов`язання за договором споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д вже є виконаним, оскільки зобов`язання були забезпечені банківським вкладом на загальну суму 600 000 грн. Крім того, у ПАТ "Укргазпромбанк" відповідачем було відкрито декілька депозитних рахунків на загальну суму 80 662,48 дол.США та 600 000 грн. і вказані кошти і досі знаходяться у володінні позивача, що підтверджується довідкою б/н від 25.03.2015р. Відповідачу кошти повернуті не були, таким чином, у позивача, наразі у володінні знаходиться щонайменше 1 728 031грн.08коп. відповідача. Отже, позивач мав можливість безперешкодно задовольнити свої вимоги по поверненню кредитних коштів, шляхом договірного списання коштів з депозитних рахунків та звернення стягнення на предмет застави. 19.01.2017р. відповідач звернувся до позивача з заявою, в якій просив здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог за договором про надання споживчого кредиту від 13.02.2013р. № 1-Ф-К/13-Д, шляхом перерахування суми заборгованості в розмірі 799 418 грн.72 коп. з депозитних рахунків відкритих за договорами банківських вкладів (депозиту) розміщених у ПАТ "Укргазпромбанк". Наразі кошти з депозитних рахунків так і не були повернуті відповідачу, вони фактично перейшли у власність позивача, а тому будь-яка заборгованість відповідача перед позивачем є погашеною повністю (а.с. №151-156 т. № 1).

Крім того, 09.10.2019р. від представника відповідача до суду надійшла окрема заява про застосування строків позовної давності до вимог позивача, в обґрунтовування якої представник відповідача виклав аналогічні аргументи щодо строків позовної давності, які містяться у відзиві на позов (а.с. № 149-150 т. № 1).

11.10.2019р. від представника відповідача до суду надійшло клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, в обґрунтування якого представник посилався на те, що відповідач заперечує факт підписання ним додаткової угоди №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., зазначає, що всі підписи на ній за ОСОБА_1 виконані невідомою особою, однак довести це самостійно в судовому засіданні відповідач не має змоги, оскільки, по-перше, не має спеціальних знань в галузі почеркознавства, а по-друге, для проведення такої експертизи необхідні оригінали документів, в яких здійснені підписи, а вони знаходяться у позивача в єдиному екземплярі. Просив суд, на вирішення експертизи поставити питання: "Чи виконані підписи на оригіналах додаткової угоди №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. ОСОБА_1 , чи їх підписано іншої особою?" (а.с. №201-202 т. № 1).

15.10.2019р. представник відповідача надав суду клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування у позивача письмових доказів для огляду та засвідчених копій для доручення до матеріалів справи, а саме: оригіналу договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., додаткової угоди №1 від 05.03.2013р., додаткової угоди №2 від 08.04.2013р., додаткової угоди №3 від 03.09.2013р., додаткової угоди №4 від 07.04.2014р., додаткової угоди №5 від 14.04.2014р., додаткової угоди №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., доказів надання видачі кредиту згідно договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., довідку щодо стану депозитних рахунків ОСОБА_1 на сьогоднішній день, відкритих за депозитними договорами № F-USD-506/6 від 29.12.2014р. (20 000 дол.США), № F-USD-507/6 від 29.12.2014р. (20 000 дол.США), № F-USD-508/6 від 29.12.2014р. (4 990 дол.США), № F-USD-648/6 від 14.10.2014р. (600 000 грн.), депозитними договорами "Простір" від 25.12.2014р. (10,48 дол.США) та "Простір" від 25.12.2014р. (356,62 дол. США) (а.с.№207-208 т. № 1).

Ухвалою суду від 16.10.2019р. клопотання представника відповідача про забезпечення доказів було задоволено (а.с. № 223-224 т. № 1). .

Ухвалою суду від 16.10.2019р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) замінено назву позивача з ПАТ "Укргазпромбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укргазпромбанк" Ожго Є.В. на ПАТ "Укргазпромбанк" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2 (з урахуванням інформації, що отримана судом 16.10.2019р. з Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу).

06.12.2019р. до суду надійшли додаткові пояснення по справі представника відповідача, в яких представник посилаючись на те, що позивачем протягом п`яти робочих днів з моменту отримання ухвали суду від 16.10.2019р. про витребування доказів, ухвалу виконано не було, оригінали витребуваних письмових доказів не надано, а також не повідомлено при причини неможливості подання доказів, просив суд при розгляді справи застосувати наслідки встановлені ч.10 ст. 84 ЦПК України, а саме: визнати ту обставину, що позивач не довів обставини, що між банком та відповідачем укладено договір споживчого кредиту, видані кредитні кошти відповідачу, укладено додаткові угоди до договору, визнати ту обставину, що підписи на додатковій угоді №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, враховуючи, що відповідні докази витребовувалися за клопотанням відповідача з метою підтвердження чи спростування тієї обставини, що між сторонами були укладені правочини, на підставі яких стягується заборгованість, а також з метою проведення судової почеркознавчої експертизи підпису відповідача на додатковій угоді № 6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. (а.с.№241-242 т. № 1).

14.02.2020р. до суду надійшла заява представника ТОВ "Профріелтінг" - адвоката Нікіташа С.П. (діє на підставі ордера КВ№832552 від 11.02.2020р. - а.с. № 15 т. № 2) про залучення ТОВ "Профріелтінг" до участі справі як правонаступника ПАТ "Укргазпромбанк". В обґрунтування заяви представник зазначив, що 13.06.2019р. між ПАТ "Укргазпромбанк" та ТОВ "Профріелтінг" був укладений договір про відступлення прав вимог № 66, відповідно до якого ТОВ "Профріелтінг" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №01-Ф-К/13-Д (а.с.№ 243т.№ 1).

17.02.2020р. до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких, окрім вже раніше викладених аргументів в додаткових поясненнях від 06.12.2019р., представник зазначив, що оскільки позивач не підтвердив існування договірних відносин, а також справжності підпису відповідача на додатковій угоді №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., що юридично продовжувала строк позовної давності, просив застосувати до даних правовідносин строки позовної давності. Щодо заявленого раніше клопотання про призначення судової експертизи, зазначив про те, що якщо позивачем так і не будуть надані витребувані докази, експертне дослідження провести буде не можливим, а тому дане клопотання має бути залишене без розгляду з правом його повторного подання в разі виконання позивачем вищенаведеної ухвали (а.с. №249-250 т. № 1).

Ухвалою суду від 17.02.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) клопотання про заміну позивача задоволено, замість ПАТ "Укргазпромбанк" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2 , позивача замінено на його правонаступника за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13.06.2019р. № 66 - ТОВ "Профріелтінг" (а.с. № 2 т. № 2).

30.03.2020р. на електронну пошту суду, тобто вже після вирішення судом питання щодо заміни позивача, надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких представник просив відмовити ТОВ "Профріелтінг" в задоволення заяви про залучення правонаступника посилаючись на те, що суду не було надано оригіналу договору про відступлення права вимоги, крім того, підписання договору, ще не є підтвердженням факту його виконання сторонами, оскільки не надано доказів проведення оплати за договором, як і не надано акту приймання-передання оригіналів кредитних документів. Таким чином, ТОВ "Профріелтінг" не надано належних доказів набуття права вимоги до відповідача та є належним позивачем у справі (а.с. №18-21 т. № 2).

В зв`язку із заміною позивача, ухвалою суду від 13.04.2020р. витребувано вже від ТОВ "Профріелтінг" оригінали документів згідно клопотання представника відповідача від 16.10.2019р., яке було задоволено ухвалою суду від 16.10.2019р. (а.с. №26-27 т. № 2).

В судове засідання 09.06.2020р. з`явився представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчик С.І. Представник позивача ТОВ "Профріелтінг" не з`явився, про дату та час судового засідання позивач був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення (а.с.№32 т. № 2). 09.06.2020р. на електрону адресу суду від представника позивача - адвоката Нікіташа С.П. надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з участю адвоката в іншому судовому процесі в Дніпровському районному суді м. Києва.

Вищезазначене клопотання представника позивача було задоволено, розгляд справи 09.06.2020р. було відкладено на 20.07.2020р. (а.с. № 41, 42 т. № 2).

В судове засідання, яке було призначено на 20.07.2020р. представник позивача ТОВ "Профріелтінг" знову не з`явився, про дату та час судового засідання позивач, а також його представник були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні поштові повідомлення (а.с.№44-47 т. № 2). 20.07.2020р. на електрону адресу суду від представника позивача - адвоката Нікіташа С.П. надійшла заява про відкладення судового засідання, на цей раз у зв`язку з його відпусткою (а.с. № 48 т. № 2).

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчик С.І. 20.07.2020р. надав суду заяву, в якій заперечував проти відкладення в черговий раз розгляду справи, зазначаючи, що представник позивача навмисно затягує розгляд справи, зазначав і про те, що первісним позивачем не виконана ухвала суду від 16.10.2019р., а його правонаступником ухвала суду від 13.04.2020р. про витребування доказів. Просив визнати причини неявки представника позивача до суду неповажними та розглянути справу по суті 20.07.2020р. Для забезпечення рівності прав сторін у справі, також просив розглянути справу 20.07.2020р. за його відсутності (а.с. № 49 т. № 2).

Ухвалою суду від 20.07.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) представнику позивача відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи 20.07.2020р. у зв`язку з тим, що до клопотання про відкладення представником позивача не долучено жодного доказу перебування адвоката у відпустці (квитки, бронювання готелю тощо), а також у зв`язку з тим, що адвокатом протягом часу з 09.06.2020р. до 20.07.2020р., коли розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача, суду так і не було направлено доказів хвороби станом на 09.06.2020р.

При постановлені ухвали про відмову у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання 20.07.2020р., судом враховані і строки розгляду справи, яка знаходиться в провадженні суду з 29.01.2018р. (2,5 роки), а також те, що представник позивача недобросовісно користується своїми процесуальними правами, а саме не виконує тривалий час ухвалу суду про витребування доказів, уклавши договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13.06.2019р. № 66, представник ТОВ "Профріелтінг", клопотання про заміну позивача у цій справі Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, скерував лише 14.02.2020р.

Ухвалою суду від 20.07.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) клопотання представника відповідача від 11.10.2019р. про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на додатковій угоді № 6 від 14.10.2014р. (а.с. № 201-201 т. № 1) було залишено без розгляду з огляду на те, що позивачем (ні первісним, ні його правонаступником) так і не були виконані ухвали про витребування доказів та з огляду на думку самого представника відповідача в додаткових письмових поясненнях від 17.02.2020р. стосовно заявленого клопотання, а саме про неможливість призначення судової почеркознавчої експертизи без оригіналу додаткової угоди № 6 від 14.10.2014р. та залишення його без розгляду (а.с. № 249-250 т. № 1, останній абзац).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення представника позивача про дату розгляду справи, неповажність причин його неявки в судове засідання, заяву представника відповідача про розгляд справи 20.07.2020р. за його відсутності, наявність письмового відзиву на позов, додаткових письмових пояснень по справі, в яких викладені позиції щодо предмету позову, суд розглянув справу 20.07.2020р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту позовних вимог та заперечень відповідача стосовно цих позовних вимог, врахувавши заяву про застосування строків позовної давності, оцінивши докази у їх сукупності за принципами ст.89 ЦПК України та у сукупності с нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13.02.2013р. між ПАТ "Укргазпромбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д, відповідно до умов якого банк надає позичальнику на умовах терміновості, повернення і платності кредит в розмірі 370 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 26% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 08.04.2013р. повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії договору (а.с. №6-8 т. № 1).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

З наданої ПАТ "Укргазпромбанк" разом з позовною заявою виписки по позичковому рахунку № 1 вбачається, що банком 13.02.2013р. було здійснено видачу кредитних коштів в сумі 370 000 грн., 20.02.2013р. позичальником здійснено перше погашення кредиту в сумі 255 000 грн., та в подальшому за період з 05.03.2013р. по 30.12.2014р. неодноразово були проведені операції з видачі кредитних коштів в межах ліміту встановленого в договорі №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. та погашення позичальником кредиту, відповідні обставини не були спростовані відповідачем під час розгляду справи (а.с. № 17 т. № 1).

Отже, не можна вважати не укладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону, відповідний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. по справі № 338/180/17.

Крім того, факт укладення між сторонами договору та наявність у відповідача заборгованості мають своє підтвердження в заяві відповідача про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.01.2017р., від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , яка була адресована уповноваженій особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ожго Є.В., в якій визнаються обставини укладення 13.02.2013р. між ПАТ "Укргазпромбанк" договору споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д та наявності заборгованості на дату складання заяви в розмірі 799 418 грн.72 коп. (а.с. № 48 т. № 1).

З урахуванням викладеного, суд вважає встановленими обставини укладення 13.02.2013р. між ПАТ "Укргазпромбанк" та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №01-Ф-К/13-Д та отриманням позичальником кредитних коштів, а тому посилання представника відповідача, що позивач не довів обставини укладення договору та надання кредитних коштів, суд вважає необґрунтованими та оцінює їх критично, оскільки вони спростовуються вищевикладеним.

Як посилався позивач в позовній заяві, між сторонами неодноразово було укладено додаткові угоди від 08.04.2013р., 07.04.2014р., 14.04.2014р. та 14.10.2014р., якими були внесені зміни до договору про споживчий кредит №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., серед яких згідно умов додаткової угоди №6 від 14.10.2014р. було подовжено строк кредиту до 09.10.2015р.

В свою чергу відповідачем заперечувались обставини підписання додаткової угоди №6 від 14.10.2014р., згідно якої умови п.2.3, 2.4 договору №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. викладено у наступній редакції: "п.2.3. Строк кредиту (строк кредитування) до 09.10.2015р.(включно). Повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії договору. п.2.4. Процента ставка за користування кредитними коштами встановлюються у розмірі 27,5% річних".

За клопотанням представника відповідача з метою підтвердження чи спростування тієї обставини, що між сторонами були укладені правочини, на підставі яких стягується заборгованість, а також з метою проведення судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на додатковій угоді №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. ухвалою суду від 16.10.2019р. (від первісного позивача), а 13.04.2020р. і від правонаступника - ТОВ "Профріелтінг" було витребувано оригінали документів згідно клопотання представника відповідача від 16.10.2019р.

Ухвала суду від 16.10.2019р. про витребування доказів від ПАТ "Укргазпромбанк" в особі голови комісії з припинення ОСОБА_2 після першого направлення була повернута суду поштою без вручення адресату (а.с. № 223-224, 226, 227,228 т. № 1), а потім була отримана 17.12.2019р. первісним позивачем, а 17.02.2020р. його правонаступником (а.с. № 231, 236 т. № 1, а.с. № 22 т. № 2), втім залишилася невиконаною.

Ухвала суду від 13.04.2020р. про витребування доказів вже від ТОВ "Профріелтінг" (а.с. № 26-27 т. № 2), була отримана ТОВ "Профріелтінг" 21.04.2020р. (а.с. № 29,32 т. № 2), втім також не була виконана ні у строки передбачені статтею 84 ЦПК України, ні взагалі до 20.07.2020р.

Таким чином, судом не встановлено, а позивач на вимоги суду викладені в ухвалі від 13.04.2020р., не надав документів, які би підтверджували факт підписання відповідачем ОСОБА_1 додаткової угоди №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., а отже і досягнення домовленості сторін щодо зміни строків повернення кредиту, розміру процентної ставки.

Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також, яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.1,6 ст.81 ЦПК).

Статтею 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у визнанні.

Як зазначалось вище, позивачем на ухвалу про витребування доказів не було надано суду оригінал додаткової угоди №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. (для огляду) та належним чином завірену копію (для долучення до матеріалів справи).

Отже призначення експертизи стосовно підпису на цій додатковій угоді за клопотанням представника відповідача від 11.10.2019р. (а.с. № 201-202 т. № 1) було неможливе та з огляду на зазначене, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи ухвалою суду від 20.07.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було залишено без розгляду.

Враховуючи, що позивач на вимогу суду ухилився від подання доказів, керуючись ч.10 ст.84 ЦПК України судом визнається обставина, що відповідачем не було підписано додаткову угоду №6 від 14.10.2014р. до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

В позовній заяві, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 11.01.2018р. в розмірі 956 972 грн.40 коп., з яких: 530 000 грн. - заборгованість по кредиту, 408 282 грн.96коп. - заборгованість по відсоткам, 18 689 грн. 43коп. - пені. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.№ 15 т. № 1).

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 14.04.2014р. позивач та відповідач 14.04.2014р. підписали додаткову угоду № 5 до договору споживчого кредиту № 01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., а 14.10.2014р.- додаткову угоду № 6 (а.с. № 41, 42 т. № 1).

Отже, у відзиві на позов від 09.10.2019р. представником відповідача допущено технічну помилку в нумерації додаткової угоди, а саме те, що 14.04.2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду №4, тоді як у цей день була укладена додаткова угода № 5 (а.с. № 154 т. №1).

Згідно умов додаткової угоди №5 від 14.04.2014р. умови п.п.2.3, 2.4 договору про споживчий кредит №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. викладено у наступній редакції: "п.2.3. Строк кредиту (строк кредитування) до 10.10.2014р.(включно). Повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії договору. Процента ставка за користування кредитними коштами встановлюються у розмірі 25,5% річних", отже, сторонами договору було досягнуто згоди про зміну строку повернення кредиту до 10.10.2015р.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст.631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору.

Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання визначені у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором, зокрема, відсотки за користування кредитом, пеню за прострочення виконання зобов`язання припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05.12.2019р. у справі № 205/5456/16-ц (провадження № 61-32720св18).

Таким чином, після настання строку повернення кредиту 10.10.2014р. згідно додаткової угоди №5 від 14.04.2014р. ПАТ "Укргазпромбанк", як кредитор, втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки за ставкою визначеною в договорі №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. та починаючи з 11.10.2014р. права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Умовами п.3.1. договору №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. визначено, що повернення кредиту, сплата процентів за користування, комісій здійснюється готівкою або шляхом безготівкового переказу коштів на відповідні рахунку, що зазначені в розділі 2 договору.

Згідно п.п.2.3, 3.4 договору, повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії договору. Сплата процентів за кредитом має здійснюватися щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем нарахування процентів.

Згідно розрахунку позивача, який під час розгляду справи не був спростований відповідачем окремим контррозрахунком, станом 10.10.2014р. сума заборгованості 683 672 грн.67 коп., з яких: заборгованість по тілу - 570 000 грн., по відсоткам за період з 13.02.2013р. по 10.10.2014р. - в сумі 113 672 грн.67коп. (за період з 14.04.2014р. по 10.10.2014р. розрахунок відсотків здійснено судом самостійно, виходячи з процентної ставки 25,5% та 180 днів у періоді).

13.06.2019р. між ПАТ "Укргазпромбанк" та ТОВ "Профріелтінг" був укладений договір про відступлення прав вимог №66, відповідно до якого ТОВ "Профріелтінг" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №01-Ф-К/13-Д (а.с. №246-248 т. № 1).

Згідно п.2.1 договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору, а також право вимоги, які віднесені банком до 4 черги кредиторів у сумі 600 000 грн., які були акцептовані банком на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.10.2015р. про включення до реєстру вкладників банку та на які було звернуто стягнення банком на підставі п.8 договору застави право грошової вимоги №16-З/14-Д від 14.10.2014р., згідно якого банку були передані майнові права на депозитні кошти, що розміщені на банківському вкладному рахунку фізичної особи ОСОБА_1 згідно договору банківського вкладу (депозит) "Максимальний прибуток" №F-UAN-648/6 від 14.10.2014р. в розмірі 600 000 грн. (рішення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з управління майном (активами) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються фондом гарантування вкладів фізичних осіб №478/18 від 13.12.2018р.). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку визначних цим договором.

Згідно п.2.2. договору, за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4.1 цього договору, набуває наступні права кредитора за основними договорами: права вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку №1 до цього договору та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і несплачених на момент набуття права вимоги процентів, штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку№1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить права на нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основних договорів.

Відповідно до Додатку №1 до договору №66 про відступлення права вимоги від 13.06.2019р. до реєстру договорів, права вимоги за якими відступається та боржників за такими договорами, включено договір споживчого кредиту №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. укладений з ОСОБА_1 , сума права вимоги 1 170 280 грн. 26 коп. (а.с. №12-14 т. № 2).

Згідно умов п.4.1 договору, сторони погодились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 4 841 459 грн. 81коп. - ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п.6.5 цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор. Пунктом 6.5 договору визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами.

Таким, чином з підписанням договору про відступлення права вимоги, сторони договору ПАТ "Укргазпромбанк" та ТОВ "Профріелтінг" засвідчили, що оплату за ціною договору проведено на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону) до підписання договору про відступлення права вимоги №66, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами договору під час розгляду справи не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахування вищевикладеного, суд дійшов висновку, що новий кредитор має права вимоги до боржника в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав у первісного кредитора станом на 10.10.2014р., тобто в розмірі 683 672 грн.67 коп.

В тім, під час розгляду справи представником відповідача було заявлено про застосування до правовідносин строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Останньою додатковою угодою до договору про споживчий кредит №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., підпис на якій не оскаржується стороною відповідача, є додаткова угода № 5 від 14.04.2014р., строк пред`явлення вимог по якій сплинув.

Отже, суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що строк позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р. сплив 11.10.2017р., оскільки право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за договором виникло у ПАТ "Укргапромбанк" за додатковою угодою № 5 - 11.10.2014р. (строк кредитування згідно додаткової угоди №5 від 14.04.2014р. визначено 10.10.2014р.), тоді як з позовом до суду банк звернувся лише 29.01.2018р., тобто з пропущенням строку загальної позовної давності за вимогами до позичальника.

Заміна сторін у зобов`язанні відповідно до положень ст.262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 13.06.2019р. первісним і новим кредиторами договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами для ТОВ "Профріелтінг" строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ "Укргазпромбанк", відповідний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. справа № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19).

Підводячи підсумок викладеному, суд дійшов висновку, що оскільки ТОВ "Профріелтінг", як новий кредитор, пропустив строк звернення до суду з вимогою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №01-Ф-К/13-Д від 13.02.2013р., в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, 257, 262, 526, 629, 1048, 1054, 1054 ЦК України, постановами Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. по справі № 338/180/17, від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05.12.2019р. у справі № 205/5456/16-ц, (провадження № 61-32720св18), від 24.04.2019р. справа № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, п.10 ст.84, ст.ст.89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Профріелтінг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.