Провадження № 2/201/793/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2020 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення (а.с. 2).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 16.10.2019р. заявлено самовідвід, після чого справа передана на розгляд судді Наумовій О.С. (а.с. 3-4).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.10.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 5-6).

Ухвалою судді від 23.10.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачеві у зв`язку із не усуненням її недоліків (а.с. 10-12), яка за результатами оскарження позивачем скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2019р. та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 22-24).

Ухвалою судді від 29.11.2019р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 28-29).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.05.2018р. по справі № 201/1/000/17 з державного бюджету на його користь було стягнуто 30 000,00 грн. Відповідачами рішення не виконується. За правилами ЦК України суд захищає право власності, складовою якого є упущена вигода - прибуток, який мав отримати належний власник при відсутності порушення його прав. Отже, при належному виконанні своїх обов`язків відповідачами позивач мав відповідно до ст. 1 додаткового Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мирно насолоджуватися своєю власністю в розмірі 30 000,00 грн. шляхом отримання прибутку на цю власність. Зокрема, шляхом розміщення на банківському депозиті з капіталізацією відсотків. Наразі ставка по гривневим депозитам у AT КБ «Приватбанк» складає 16,5 %. Таким чином, розрахунок упущеної позивачем з вини відповідачів вигоди за 1,5 роки невиконання постанови складає 7 723,34 грн., виходячи з розрахунку: 30 000 грн. х 1,165 (1,5) 30 000 грн. Ця упущена вигода є майновою шкодою, завданою невиконанням відповідачами судового рішення.

Тому позивач просив на підставі ст. 265 ЦПК України стягнути з відповідачів упущену вигоду позивача (майнову шкоду), завдану невиконанням рішення у розмірі 7 723,34 грн.

Відповідач - Державна казначейська служба України позовні вимоги не визнав. Представник відповідача Купцова О.С. (діє на підставі довіреності від 07.10.2019р. а.с. 54) надала відзив на позов (а.с. 39 53), в якому не погодилася з позовними вимогами. Зазначила, що органи Державної казначейської служби України у своїй діяльності керуються Конституцією, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України.

Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845 (далі Порядок № 845) казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувані подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок та в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Звернув увагу, що у поданому позивачем виконавчому листі підлягає до стягнення сума 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства у кримінальній справі саме, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Водночас, законодавством не передбачено строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування шкоди з Державного бюджету.

Поданий позивачем виконавчий лист по справі № 201/17000/17 перебуває на виконанні у ДКСУ за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі КПКВК 3504030).

Згідно з пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку № 845 безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за черговістю надходження таких рішень.

Перерахування коштів ОСОБА_1 буде здійснено Казначейством у порядку черговості надходження виконавчих документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове спрямування цих видатків.

У п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Частиною 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» за бюджетною програмою КПКВК 3504030 було передбачено 50 000.0 тис. гривень.

Зазначив, що станом на жовтень 2019 року на виконанні за КПКВК 3504030 обліковувалось 306 судових рішень на суму понад 160 000.0 тис.грн.

У п. 39 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішення про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Переймаючись проблематикою, пов`язаною із значною тривалістю виконання рішень судів про відшкодування шкоди за рахунок держави, Казначейство постійно звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності передбачення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за КПКВК 3504030, що дозволило б виконувати відповідні судові рішення у максимально стислі законом строки.

Отже, питання виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Тому Казначейство не має права перераховувати кошти позивачеві раніше, ніж будуть виконані рішення на користь стягувачів, які подали документи раніше за Позивача, адже в такому разі буде допущено порушення черговості і, як наслідок, порушення прав інших стягувачів. На теперішній час Казначейством виконані усі вимоги, передбачені діючим законодавством щодо виконання виконавчого листа по справі № 20-1/17000/17.

Крім того, просив суд прийняти до уваги, що 19.11.2019р. до Касаційного Верховного Суду у складі Верховного Суду ДКСУ направлено касаційну скаргу по справі №201/17000/17 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2019р. із клопотанням про зупинення виконання цих судових рішень по справі.

Не погодився із вимогою позивача про стягнення упущеної вигоди, оскільки вимога не підтверджена належними доказами і не збитком, який би міг бути реально отриманий позивачем у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач направив позивачеві відзив 24.12.2019р. (а.с. 29), але станом на день розгляду справи позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами законодавства, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. у справі № 201/17000/17 за заявою ОСОБА_1 стягнуто на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням його співробітниками міліції 14.09.2009р., за рахунок коштів державного бюджету 10 000 грн.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.05.2018р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви про стягнення моральної шкоди і змінено ухвалу, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10 000 грн. до 30 000 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Державної казначейської служби України, постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2019р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви про стягнення моральної шкоди і змінено ухвалу, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10 000 грн. до 30 000 грн.

Як вказує відповідач (ДКСУ) у своєму відзиві, позивач подав до ДКСУ виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду, який буде виконаний у порядку черговості надходження виконавчих документів - згідно з пп. 1 п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, п.п. 35, 36 Порядку № 845, за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі КПКВК 3504030).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до повноважень, визначених Положенням «Про Державну казначейську службу України» від 15.04.2015р. №215 органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету.

Відповідно до п. 35 Порядку № 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з п. 36 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувані подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством за рахунок та в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Згідно із пп. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку№ 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та цільове спрямування цих видатків.

У п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» за бюджетною програмою КПКВК 3504030 (Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб) передбачено 50 000,0 тис. грн. (додаток № 3 до Закону «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2019 рік»).

Згідно із п. 39 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Як видно з представлених ДКСУ копій листів від 01.08.2019р. № 5-05-1-05/13159, від 03.09.2019р. № 5-05-1-06/14935, від 25.09.2019р. № 5-05-1-06/16413 та від 10.10.2019р. № 5-05-1/17386, ДКСУ у них звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності передбачення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за КПКВК 3504030, на виконання судових рішень у максимально стислі законом строки (а.с . 45 53).

Таким чином, виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

З огляду на зазначене, відсутня протиправна поведінка (бездіяльність) ДКСУ, яка полягає у невиконанні судового рішення про стягнення на користь позивача коштів за рахунок Державного бюджету.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що розрахунок суми вірогідно неотриманої позивачем суми коштів від банківського депозитного вкладу зі ставкою 16,5 % , який би він міг відкрити, не може вважатися збитками у розумінні положення частини 2 ст. 22 ЦК України, оскільки упущена вигода позивача полягає в тих доходах, які він недоотримав або недоотримає внаслідок порушених цивільних прав, однак позивач не надав доказів того, що ним був укладений договір банківського вкладу в АТ КБ «ПриватБанк» саме за ставкою 16,5 %. Більш того, позивач навіть не посилається у своєму позові на те, що такий договір був ним укладений, а лише теоретично обґрунтовує можливість отримання доходу від такого вкладу, що не є підставою для його стягнення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення в сумі 7 723,34 грн. - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Наумова О.С.