головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/2192/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
Постанова

Іменем України

08 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15 червня 2014 року позивач передав у майстерню за адресою: м. Харків, вул. Г.Праці, 15 , у ремонт радіоприймач, за що сплатив грошові кошти у розмірі 70 грн. та отримав номерок №197 замість квитанції. До часу звернення до суду радіоприймач так і не був відремонтований, а кошти не повернуті.

З метою захисту прав своїх прав як споживача та повернення власного майна, витрачених коштів, позивач протягом 3-х місяців з`ясовував інформацію щодо власників майстерень та звертався у зв`язку з цим до державних органів.

На думку позивача, мораторій Кабінету Міністрів України на перевірки бізнес-структур спричинив відмову держави в захисті приватної власності та соціальної незахищеності ОСОБА_1 в Україні.

За посиланням позивача, йому була спричинена шкода у розмірі 202 210 грн., з яких 2210 грн вартість радіоприймача та ремонтних робіт, а 200 000 грн. - моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 56 Конституції України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що не встановлено, що діями або бездіяльністю держави в особі Кабінету Міністрів України, позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року та направити справу на новий розгляд у повному об`ємі позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції правильно визначив норму права, що підлягала до застосування, а саме статтю 1174 ЦК України. Однак, суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, оскільки, зокрема, відсутня належна мотивація того, хто має відшкодувати збитки позивачеві. При цьому, суд не обґрунтував належним чином свої висновки.

Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції підтвердив, що в державі Україна відсутній захист приватної (особистої) власності. І в цьому випадку, на думку апелянта, порушено: статті 3 (частина 2), 9 (частина 1), 19 (частина 2), 22 (частина 3), 41, 42 (частина 4), 56 Конституції України. На законодавчому рівні порушено, передбачений захист приватної власності в державі Україна: статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» ратифікованого законом №475/97- ВР від 17 липня 1997 року, статті 23, 24, 1167, 1168, 1174 ЦК України. Порушено міжнародне право: статті 1, 6 (частина 1), 13, 17 Європейської Конвенції та стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод».

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» N 877-V від 05 квітня 2007 року підставами для здійснення позапланових заходів є: обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення. Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що 15 червня 2014 року він передав у майстерню за адресою: м. Харків, вул. Г.Праці, 15 , у ремонт радіоприймач, за що сплатив грошові кошти у розмірі 70 грн., та отримав номерок №197 замість квитанції, до часу звернення до суду радіоприймач так і не був відремонтований, а кошти не повернуті.

З метою захисту прав своїх прав як споживача, повернення власного майна та витрачених коштів, позивач, починаючи з червня 2014 року, звертався до державних органів з приводу неналежного ремонту радіоприймача, в тому числі, до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів.

У відповідь на звернення позивача Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області (надалі по тексту - Інспекція) йому було повідомлено листом №2720/01/06 від 08 липня 2014 року про наявність у Інспекції повноважень проводити позапланові заходи на підставі звернення споживача, можливість розгляду його звернення щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів у майстерні за вказаною адресою після надання інформації про найменування суб`єкта господарювання (а.с. 104, 123-125 т. 1)

На виконання доручення керівництва Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом економіки і міжнародних відносин позивачу надана відповідь, де повідомлено, що послуги з ремонту радіоприймача надавав приватний підприємець ОСОБА_3., який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 15, ТОВ «ТЦ «Новосалтівський», торгове місце 07-03-02 (а.с. 112).

У відповідь на звернення позивача Інспекцією йому було повідомлено листом №3414/01/06 від 08 вересня 2014 року про те, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки. А також, наголошено, що у звернені позивача відсутні необхідні дані для отримання згоди Держспоживінспекції України та дозволу Кабінетів Міністрів України, У разі надання інформації, яка необхідна для здійснення позапланових заходів, звернення буде розглянуто.

У відповідь на звернення позивача Інспекцією йому було повідомлено листом №3880/01/06 від 04 листопада 2014 року про те, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки. А також, проінформовано, що дозвіл Кабінету Міністрів України Інспекцією не отримано, тому строк розгляду звернення продовжено на 15 днів (а.с 113).

У відповідь на звернення позивача Інспекцією йому було повідомлено листом № 4012 від 27 листопада 2014 року про те, що дозвіл, передбачений Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII на проведення перевірки Інспекцією від Кабінету Міністрів України не отримано, тому розгляд звернення позивача припинено (а.с. 114).

Дослідивши обставини, наведені в позовній заяві та матеріали справи, колегія апеляційного суду вважає, що позовна заява не містить жодного обґрунтування з посиланням на докази: в чому саме полягають неправомірні дії чи бездіяльність держави в особі Кабінету Міністрів України, що завдали шкоди та порушили право власності ОСОБА_1 на радіоприймач, враховуючи, що послуги з ремонту радіоприймача надавав приватний підприємець ОСОБА_3 , грошові кошти за здійснення ремонту та власне сам радіоприймач були також передані вказаному приватному підприємцю.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про завдання шкоди позивачу у розмірі 2210 грн - вартості радіоприймача та ремонтних робіт, державою в особі Кабінету Міністрів України.

Крім цього, звертаючись з позовом, позивач посилається на те, що мораторій Кабінету Міністрів України на перевірки бізнес-структур спричинив відмову держави в захисті його приватної власності та соціальної незахищеності ОСОБА_1 в Україні та завдав моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Колегія апеляційного суду, перевіривши вказані доводи, встановила таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Позивач посилається на те, що внаслідок встановлення Кабінетом України мораторію на перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами, він втратив можливість захисту своє приватної (особистої) власності, що порушенням статті 3 (частина 2), 9 (частина 1), 19 (частина 2), 22 (частина 3), 41, 42 (частина 4), 56 Конституції України, статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» ратифікованого законом №475/97- ВР від 17 липня 1997 року, статті 23, 24, 1167, 1168, 1174 ЦК України. Порушено міжнародне право: статті 1, 6 (частина 1), 13, 17 Європейської Конвенції та стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод».

Разом з тим, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що мораторій на перевірки яким встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, - застосовується на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII.

А відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про завдання шкоди позивачу державою в особі Кабінету Міністрів України внаслідок встановлення Кабінетом України мораторію на перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що апелянт не зміг реалізувати своє право захисту своєї власності, оскільки перепоною для захисту його власності став «мораторій Кабміну», помилкова функціональна діяльність якого ущемляє, знижує, а в багатьох випадках зводить до нуля захист приватної власності в Україні як для соціуму в цілому, а у справі апелянта робить захист його особистої власності неможливим, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Згідно з положеннями частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України вже здійснював тлумачення зазначених конституційних положень, а також сформулював юридичну позицію, за якою «зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики (абзаци п`ятий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Колегія апеляційного суду не вбачає підстав для застосування частини 6 статті 10 ЦРК України.

Але у разі якщо позивач вважає, що внаслідок внесення змін до чинного закону відбулося (обмеження) звуження змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод, в тому числі і щодо здійснення права приватної власності, і внаслідок чого йому було завдано збитків, то він може реалізувати захист свого порушеного права шляхом звернення до суб`єкта права на конституційне подання через механізми статей 150-152 Конституції України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не надав відповіді, хто має відшкодувати збиток позивача та на якій підставі («невідомо хто, але тільки не Кабмін»), то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права та охоронювального законом інтересу, позивач самостійно визначає особу, що має відповідати за позовом.

Із урахуванням підстав та строків, визначених частинами 1, 2 статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції може або залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

При цьому, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що вказані процесуальні дії може вчинити тільки суд першої інстанції і тільки за клопотанням позивача.

Саме в цьому і проявляється суть диспозитивності судового процесу та його змагальність. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з апеляційної скарги, позивач зазначає, що в обставинах, що склалися, у нього виникло бажання реалізувати своє право захисту своєї особистої власності через: а) державні органи влади - Головне Харківське облуправління у справах захисту прав споживачів; правоохоронні органи; суд.

Колегія апеляційного суду враховує, що на запит позивача та на виконання доручення керівництва Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом економіки і міжнародних відносин позивачу надана відповідь, де повідомлено, що послуги з ремонту радіоприймача надавав приватний підприємець ОСОБА_3., який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 15, ТОВ «ТЦ «Новосалтівський», торгове місце 07-03-02 (а.с. 112).

Отже, позивачу було повідомлено про особу, приватного підприємця ОСОБА_3 , що надавала послуги по ремонту радіоприймача, а також було повідомлено про продовження діяльності по наданню послуг по ремонту цим приватним підприємцем за адресою відомою позивачу.

Колегія апеляційного суду вважає, що між позивачем та приватним підприємцем ОСОБА_3 виникли правовідносини, що регулюються положеннями параграфу 2 глави 61 ЦК України «Побутовий підряд», коли підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (стаття 865 ЦК України). Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (стаття 866 цього кодексу).

Права замовника у разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду, визначені у статті 872 ЦК України: якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

В позовній заяві позивач вказує, що до часу звернення до суду радіоприймач так і не був відремонтований, а кошти не повернуті. Разом з тим, не зазначає жодних доказів про те, що позивач звертався за належним виконанням договору побутового підряду до підрядника, приватного підприємця ОСОБА_3 , і йому останнім відмовлено у поверненні радіоприймача, грошових коштів, сплачених за ремонт або відшкодуванні завданих збитків, в матеріали справи не надано.

Обґрунтовані підстави вважати, що порушене право власності позивача на радіоприймач може бути захищене лише в єдиний спосіб визначений позивачем, а саме: шляхом проведення перевірки контролюючими органами приватного підприємця та за наслідками такої перевірки позивачу буде повернуто радіоприймач або сплачені грошові кошти або відшкодовані збитки, - відсутні, оскільки за наслідками такої перевірки контролюючі органи складають приписи про усунення порушень, а не про примусове повернення майна позивачу.

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апелянта про те, що без перевірки конкретної бізнес-структури, що порушила право приватної (особистої) власності апелянта, судочинство стає бездоказовим, процесуально непідтвердженим, тобто формальним, тому що безперспективним, а, отже, непотрібним, таким, що не існує, оскільки вважає, що спосіб захисту порушеного права повинен бути спрямований на його реальний захист, що не може бути досягнуто за результатами перевірки приватного підприємця контролюючими органами.

Разом з тим, колегія апеляційного суду враховує також те, що мораторій на перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами діяв протягом серпня - грудня 2014 року та був продовжений протягом січня - червня 2015 року (пункт 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» N 76-VIII від 28 грудня 2014 року).

Таким чином, на час звернення до суду з позовом у 2017 році вказані обмеження на перевірки вже не діяли, а можливість звернутися захистом своїх прав у визначений позивачем спосіб відновилася після закінчення дії мораторію. Докази звернення позивачем після зняття мораторію до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області з вказаним питанням в матеріалах справи відсутні.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позивачем обставин спричинення йому матеріальних збитків і моральної шкоди Державою Україна, в особі Кабінету Міністрів України, внаслідок дій або бездіяльності цього органу державної влади. І твердження щодо порушення Кабінетом Міністрів України прав та законних інтересів ОСОБА_1 у правовідносинах, що склалися між споживачем і виконавцем послуг з ремонту радіоприймача, є помилковим і необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі вимог вказаних норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX.

Відповідно до пункту 12 цього Закону розділ ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо … касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину».

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України та пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням пункту 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23 липня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар