Номер провадження: 22-ц/813/3364/20
Номер справи місцевого суду: 507/280/19
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відсутність учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

11 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що вироком Любашівського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме в тому, що 20.08.2017 року о 01 годині 30 хвилин, знаходячись біля подвір`я домоволодіння ОСОБА_1 , розташованого в АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки на грунті особистих неприязних відносин, навмисно наніс декілька ударів дерев`яною палицею у верхню частину його голови, а саме в область лівого ока. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, він втратив ліве око. Отримане тілесні ушкодження являється тяжким тілесним ушкодженням за критерієм розладу здоров`я зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Під час судового розгляду кримінальної справи, ОСОБА_2 відшкодував йому матеріальні збитки в сумі 58000 грн. Однак, до цього часу ОСОБА_2 взагалі не сплатив коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Йому були спричинені моральні та фізичні страждання, що виразились у сильних душевних переживаннях, страху. Фізичному болю, втраті життєво важливого органу - лівого ока. В результаті отриманої травми він втратив працездатність, не може жити повноцінним життям та працювати, він відчуває постійний дискомфорт, моральне пригнічення та почуття неповноцінності.

Позивач зазначив, що він планував працювати водієм, однак у зв`язку із втратою лівого ока внаслідок злочинних дій відносно нього з боку ОСОБА_2 , вже не може працювати водієм.

Посилаючись на вказані обставини, позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду в 500000 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 05 липня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином - 40 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 липня 2019 року, та просить постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Про час і місце судового засідання, призначене на 09.04.2020 року, на 15.00 год., учасники справи повідомлені належним чином (а.с.83-89).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1,5 Розпоряджень голови Одеського апеляційного суду № 1 від 16.03.2020 року, та № 3 від 02.04.2020 року (а.с.90-91) апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників і без проведення судового засідання, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 13.04.2020 року

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку з цими обставинами суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача ОСОБА_2 встановлена вироком Любашівського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року. Цим же вироком встановлено, що відповідач ОСОБА_2 виплатив позивачу ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у сумі 58 000 грн.

Не виплаченою залишилась завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінив у сумі 500 000 грн.

Вирішуючи даний спір, суд виходив із того, що згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Також суд обгрунтовано вказав, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживача, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, наслідком чого є настання інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до вищевказаного вироку Любашівського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме в тому, що 20.08.2017 року о 01 годині 30 хвилин, знаходячись біля подвір`я домоволодіння ОСОБА_1 , розташованого в АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки на грунті особистих неприязних відносин, навмисно наніс декілька ударів дерев`яною палицею у верхню частину голови ОСОБА_1 , а саме в область лівого ока. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 втратив ліве око. Отримане тілесне ушкодження являється тяжким тілесним ушкодженням за критерієм розладу здоров`я зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Таким чином, винні дії відповідача ОСОБА_2 по відношенню до позивача ОСОБА_1 встановлені судовим рішенням, а тому завдана моральна шкода неправомірними діями відповідача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив із того, що відповідно до довідки Головного управління ДФС у Миколаївській області Вознесенське відділення № 102/ФОП/14-29-52-19 від 11.04.2019 року доходи відповідача ОСОБА_2 за 2018 рік склали 0 грн. (а.с. 30-31).

Крім того, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33).

Із довідки Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 2725/14.07-36/1 від 09 квітня 2019 року слідує, що ОСОБА_2 з 01 січня 2019 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 (а.с. 32).

Разом з тим, судом враховано, що із довідки ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» № 01-431 від 12.06.2019 року видно, що позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 21.08.2017 року по 04.09.2017 року, на його лікування було витрачено 5222 грн. 70 коп. (а.с. 50).

При цьому судом також було враховано показання свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що позивач дійсно хотів йти працювати водієм, однак після отриманої травми (втрати ока) він не може працювати водієм.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов правильного висновку що позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди відповідачем внаслідок умисного злочину, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, в переживаннях з приводу втрати роботи, в погіршенні здібності потерпілого та можливості їх реалізації, а саме водіння автомобілем.

Разом з тим, суд виходив із принципів розумності, справедливості і виваженості судового рішення, у зв`язку з чим та виходячи з характеру скоєного ОСОБА_2 злочину, його майнового та сімейного стану, характеру отриманих ОСОБА_1 ушкоджень, внаслідок яких він пережив фізичний біль та душевні страждання, втратив око, став обмежено працездатним, інвалідом, глибини фізичних та душевних страждань та стану здоров`я ОСОБА_1 , дійшов правильного і обгрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь відповідача заподіяну йому внаслідок злочину моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

При цьому, суд обгрунтовано не прийняв до уваги твердження представника відповідача, що при розгляді кримінального провадження ОСОБА_2 відшкодував і моральну і матеріальну шкоду ОСОБА_1 , так як згідно вищевказаного вироку, в рахунок відшкодування саме матеріальної шкоди ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 58 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, слід відмовити у повному обсязі, колегія судів вважає за необхідне судовий збір у сумі 1152,60 грн., що складає 150% від 768,40 грн., компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 05 липня 2019 року залишити без змін.

Судовий збір у сумі 1152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятде6сят дві гривні 60 копійок) компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення, яке складено 13.04.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра