Справа № 286/2129/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16 січня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочно-консервний комбінат» про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду і просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5929 грн. 20 коп., середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 89600 грн. 00 коп., тобто по день постановлення рішення суду, та моральної шкоди в сумі 20000 грн. 00 грн., мотивуючи тим, що він працював у відповідача на посаді водія. 28.02.2017 він звільнився з роботи. При його звільненні з ним не був проведений розрахунок. Крім того, він вважає, що йому спричинена моральна шкода, так як відповідач не провів повний розрахунок, що заподіяло йому величезні страждання, так як він і його сім`я були позбавлені нормального проживання, втратили нормальні життєві зв`язки, і це вимає додаткових зусиль для організації свого життя.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Представник відповідача про причини неявки не повідомив, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст. ст.128-130 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням та оголошенням на веб-сайті судової влади України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Позивач працював у відповідача з 03.06.2015 по 28.02.2017 і був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача (а. с. 5).

З долученого до матеріалів справи розрахункового листка за квітень 2016 року (а. с. 4) вбачається, що борг підприємства перед позивачем на кінець місяця становив 5929 грн. 20 коп..

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В п.6 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано інформації щодо виплати заборгованості по заробітній платі позивачеві, хоча це є його обов`язком відповідно до положень ст.81 ЦПК України, також не доведено, що позивачеві не виплачено належні від підприємства суми не з їх вини. Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом 587 днів.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідачем заборгованість по заробітній платі в повному обсязі не погашено до даного часу, тобто відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Однак, позивач позивні вимоги не уточнював у вказаній частині, а тому підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по 08.07.2019, тобто день звернення до суду.

Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.)

Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

В розрахунковому листі за квітень 2016 року відображено нараховану заробітну плату в розмірі 2415 грн.16 коп. за 21 робочий день. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить: (2415,16+2415,16): (21+21) = 115 грн. 00 коп..

З позивачем в день звільнення мав бути проведений розрахунок. Відповідно з відповідача слід стягнути невиплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 5929 грн. 20 коп. та компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за час затримки - по 08.07.2019, яка складає: 115 грн. 00 коп. (середньоденний заробіток) х 587 (робочі дні з часу звільнення, з 28.02.2017 по 08.07.2019 = 67505 грн. 00 коп. (середній заробіток за час затримки по 08.07.2019).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки, останній зазнав душевних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, яка не виплачена до даного часу, що в свою чергу тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 20000 грн. 00 коп., враховуючи вимоги розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 4540 грн..

В стягнені решти суми моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. в доход держави за вимогу немайнового характеру про стягнення моральної шкоди, а від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку він звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі (768,40х22,7%)=174 грн. 43 коп. на користь позивача та в сумі 955 грн. 29 коп. в доход держави (1% ціни позову за виключенням розміру моральної шкоди 5929 грн.20 коп. заборгованості по заробітній платі +89600 грн.00 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку = 95529 грн.20 коп.).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 282, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» (ідентифікаційний код 36899405), що знаходиться за адресою: м. Гадяч, вул. Героїв Майдану,82, офіс 24, Полтавської області, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 5929 грн. 20 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67505 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 4540 грн. 00 коп..

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» судовий збір в розмірі 955 грн. 29 коп. в доход держави та 174 грн. 43 коп. на користь ОСОБА_1 .

Рішення в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Про перегляд заочного рішення може бути подана заява протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на заочне рішення до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 20.01.2020.