Ухвала

24 липня 2020 року

м. Київ

справа № 522/10204/17

провадження № 61-35529св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді

Домусчі Л. В., від 18 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Кононенко Н. А., від 06 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання земельних ділянок предметом іпотеки та скасування арештів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є іпотекодержателем за договором іпотеки, посвідченим 08 листопада

2006 року щодо домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Зазначала, що після оформлення договору іпотеки щодо домоволодіння, іпотекодавцем приватизовано земельну ділянку під домоволодінням за вказаною адресою, проте від укладення договору іпотеки щодо земельної ділянки іпотекодавець ухилився, здійснив її поділ на дві ділянки, яким було присвоєно нові кадастрові номери та, в порушення вимог статті 9 Закону України «Про іпотеку», без дозволу іпотекодержателя здійснив відчуження однієї з земельних ділянок на користь ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладені обставини та те, що існуючі обтяження на спірну земельну ділянку порушують її права як іпотекодержателя, з урахуванням поданих уточнень, позивач просила суд:

- визнати земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :52:017:0036, площею 0, 0476 га, та кадастровий номер :52:017:0035, площею 0, 0277 га, предметами іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 08 листопада 2006 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Петрушенко Т. А. та зареєстрованим за № 2-2794;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :52:017:0035, площею: 0, 0277 га, укладений 25 червня

2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М. та зареєстрований за №221;

- скасувати арешти, накладені на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :52:017:0036, площею 0, 0476 га та кадастровий номер :52:017:0035, площею 0, 0277 га, предметами іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 08 листопада 2016 року ОСОБА_6 , державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-2794.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки

від 25 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т. М., зареєстрований у реєстрі за № АДРЕСА_1 , кадастровий номер :52:017:0035, площею 0, 0277 га.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 в порушення умов укладеного іпотечного договору, посвідченого 08 листопада 2006 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Петрушенко Т. А. та зареєстрованого за № 2-2794, взяті на себе зобов`язання щодо передачі земельної ділянки, розташованої під домоволодінням, яке є предметом іпотеки, після її приватизації в іпотеку банку не виконав.

Встановивши, що оскаржуваний договір купівлі-продажу від 25 червня

2015 року щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :52:017:0035, площею: 0, 0277 га, по АДРЕСА_1 , суперечить положенням чинного законодавства, вчинено без отримання згоди на це попереднього іпотекодержателя, з порушенням прав та законних інтересів нинішнього іпотекодержателя, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання цього договору недійсним.

Відмовляючи в задоволенні вимог про скасування арештів на спірні житловий будинок та земельну ділянку, суд з посиланням на положення статті 154 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року вказав, що вжиті ухвалами суду заходи забезпечення позову підлягають скасуванню судом, який вирішував питання щодо їх застосування.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , а також

ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року - без змін.

Приймаючи постанову від 06 березня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/10204/17 за касаційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 18 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області

від 06 березня 2018 року. Витребувано матеріали указаної справи з суду першої інстанції.

У вересні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

14 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 522/10204/17 передано судді-доповідачеві.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 520/1185/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко», правонаступником якого є ОСОБА_7 , до ОСОБА_8 про визнання об`єкта незавершеного будівництва предметом іпотеки та встановлення способу виконання рішення суду.

Підставу для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду обґрунтовувала існуванням різного підходу до застосування судом касаційної інстанції статті 6 Закону України «Про іпотеку», що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних справ Верховним Судом.

Оскільки справу № 520/1185/16-ц у подібних правовідносинах передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 522/10204/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 522/10204/17 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 520/1185/16-ц.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта