ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» cічня 2020 року

м. Харків

справа № 628/2318/19-ц

провадження № 22ц/818/951/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, представник відповідача - Пузіков В.А.,

третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року в складі судді Коваленко О.А.

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у адміністративній справі задоволено його позовні вимоги, а саме: визнано незаконними дії Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо відмови у врахуванні страхового стажу під час призначення йому пенсії за період з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року; зобов`язано Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії із врахуванням страхового стажу за період з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, починаючи з дати призначення пенсії 15 листопада 2018 року.

Вказав, що рішення адміністративного суду набрало законної сили 25 квітня 2019 року, проте не виконується.

Зазначив, що звернувся до Куп`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиконання рішення суду.

Вказав, що також звертався до Міжрайонного відділу ДВС по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Головного територіального управління юстиції у Харківській області з виконавчими листами щодо примусового виконання рішення суду, але дотепер судове рішення не виконується.

Зазначив, що його права порушувались неодноразово та систематично. Обставини протиправних дій відповідача встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, та не підлягають доведенню, отже він має право на відшкодування моральної шкоди.

Вказав, що моральну шкоду йому заподіяно в результаті тривалого несправедливого втручання в його життя, оскільки без пенсії погіршується його матеріальне становище, та він не має можливості користуватися пільгами як ветеран праці.

Зазначив, що з 15 листопада 2018 року йому безпідставно не виплачувалась пенсія у відповідному розмірі, гарантованому чинним законодавством, а відтак він був вимушений додатково докладати зусилля для захисту своїх прав, що виразилось у душевних переживаннях.

Просив стягнути з Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на його користь моральну шкоду в розмірі 1 200 000,00 грн.

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про заміну неналежного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області як правонаступника Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним відповідачем - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, та залучення в якості третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області як правонаступника Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а також про зміну позовних вимог.

Просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області шляхом списання коштів з казначейського рахунку на його користь моральну та матеріальну шкоду в розмірі 1 200 000, 00 грн.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року замінено неналежного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, та залучено в якості третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а саме стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 1 200 000, 00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що йому досі не відшкодовано витрати зі сплати судового збору та не виплачено пенсію з урахуванням страхового стажу згідно рішення суду в адміністративній справі.

02 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказав, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового та майнового характеру, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, не вказано, з яких міркувань він виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди.

03 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Державної казначейської служби України у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому казначейська служба вважала, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. Зазначила, що пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на які посилається в апеляційній скарзі позивач, стосувалися саме їхніх власних проблем, а не спірного питання; що медична довідка, надана позивачем, не підтверджує причинного зв`язку між діями відповідача та змінами у стані здоров`я позивача; що розмір моральної шкоди є завищеним. Вказала, що витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, з відправленням позовної заяви та додатків до неї учасникам справи не є шкодою. Також, звернула увагу на те, що казначейство є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету, а також державних органів та органів місцевого самоврядування, що перебувають на обслуговування у органі казначейства, тому, стягнення шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області є неприпустимим, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, не вказано, в чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди, зважаючи на те, що його права відновлено рішенням суду в адміністративній справі, яке виконано у повному обсязі, а також не надано окремих розрахунків матеріальної та моральної шкоди.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі №520/122/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання незаконними дій та зобов`язання врахувати страховий стаж при призначенні пенсії - задоволено частково; визнано незаконними дії Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови у врахуванні страхового стажу під час призначення йому пенсії за період з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року; зобов`язано Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із урахуванням трудового стажу за період з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, починаючи з дати призначення пенсії 15 листопада 2018 року; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768, 40 грн. Рішення набрало законної сили 25 квітня 2019 року та є чинним (а. с. 4-10).

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Куп`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та йому з 15 листопада 2018 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За даними пенсійної справи пенсія призначена в розмірі 2543,57 грн. Загальний страховий стаж роботи становить 28 років 5 місяців 23 дні та врахований для призначення пенсії по 12 квітня 2018 року.

Спір між сторонами виник, зокрема, у зв`язку з неврахуванням відповідачем для визначення розміру пенсії періодів страхового стажу ОСОБА_1 в кооперативі «Універсал» з 26 червня 1987 року по 17 лютого 1992 року, в Малому підприємстві «Універсал» з 18 лютого 1992 року по 21 січня 1998 року, в ППФ «Каріне» з 22 січня 1998 року по 30 листопада 1998 року у зв`язку з неналежним оформленням записів в трудовій книжці, а також періоду роботи з 12 квітня 2018 року по 19 грудня 2018 року через відсутність сплати страхових внесків. Суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині неврахування до страхового стажу періоду роботи з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року і з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Копію вказаного рішення суду 04 липня 2019 року направлено відповідачу Харківським окружним адміністративним судом на заяву Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 28 травня 2019 року та отримано його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області 24 липня 2019 року, що підтверджується копією першої сторінки рішення суду зі штампом вхідної кореспонденції (а. с. 26-27, 29).

Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 22 серпня 2018 року № 628.

31 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, що підтверджується витягом від 05 серпня 2019 року (а. с. 34-37).

З відповіді Куп`янського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області від 10 червня 2019 року вбачається, що за заявою ОСОБА_1 № 4666 від 14 травня 2019 року проведено перевірку та встановлено, що згідно пояснень юриста Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_4 29 березня 2019 року до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області надійшло рішення по справі ОСОБА_1 , яке не набрало законної сили. Управлінням направлено запит до Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/122/19 для того, щоб їм було надано оригінал рішення для його подальшого виконання. Як повідомило Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, рішення буде виконано своєчасно та в повному обсязі. Враховуючи те, що ознак кримінального та адміністративного правопорушення встановлено не було, подальша перевірка була припинена, підстав для вжиття заходів реагування відділом поліції не вбачалося (а. с. 12).

Як вбачається з відповіді Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року необхідно було надати завірену належним чином копію рішення суду, яке набрало законної сили. Станом на 28 травня 2019 року зазначене рішення суду в управлінні відсутнє. 28 травня 2019 року ОСОБА_1 на особистому прийомі у начальника Куп`янського відділу обслуговування громадян не надав завірену належним чином копію вищевказаного рішення. Управлінням зроблено запит до Харківського окружного адміністративного суду щодо надання копії рішення суду від 18 березня 2019 року по справі № 520/122/19, яке набрало законної сили; після надходження зазначеного рішення суду ОСОБА_1 буде проведено перерахунок пенсії (а. с. 28).

З відповіді Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської міської ради Харківської області від 26 липня 2019 року №4630-16/03 на адресу ОСОБА_1 вбачається, що згідно наданої ним довідки з Пенсійного фонду України від 22 липня 2019 року його страховий стаж складає 28 років, 5 місяців, 23 дні, у зв`язку з чим він не має права на отримання посвідчення «Ветеран праці» (а. с. 54-55).

З витягу з підсистеми призначення та виплати пенсії від 08 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за віком із урахуванням трудового стажу за періоди з 26 червня 1987 року по 30 листопада 1998 року та з 12 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року, починаючи з дати призначення пенсії 15 листопада 2018 року. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 40 років, 5 місяців, 16 днів, розмір пенсії - 3718,42 грн (а. с. 30-33).

З виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 у Акціонерному товаристві «Ощадбанк» за періоди з 01 липня 2019 року по 29 серпня 2019 року та з 01 липня 2019 року по 09 вересня 2019 року вбачається, що на його банківський рахунок зараховано пенсію 09 липня 2019 року у розмірі 2543,57 грн та 09 серпня 2019 року у розмірі 2543,57 грн (а. с. 103-104).

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою щодо неналежного розгляду Куп`янським відділом поліції Головного управління національної поліції в Харківській області його звернення від 14 травня 2019 року, на яку 10 вересня 2019 року надано відповідь, з якої вбачається, що за результатами розгляду скарги та вивчення матеріалів ЄО № 4666 від 14 травня 2019 року Куп`янським відділом Ізюмської місцевої прокуратури 10 вересня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 за ч. 2 ст. 342 КК України та кримінальне провадження направлено за підслідністю до Куп`янського відділу поліції, яким проводиться досудове розслідування (а. с. 105-107).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки директора Комунального некомерційного підприємства «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» від 24 квітня 2019 року №686/1, ОСОБА_1 звертався до сімейного лікаря зі скаргами на поганий сон, тривожно-невротичний стан, та йому встановлено діагноз: невроз, рекомендована консультація психотеравпета. 11 лютого 2019 року оглянутий психотерапевтом, встановлено діагноз: астено-депресивний синдром, тривожно-фобійний синдром, диссаничні розлади; призначено лікування. 29 березня 2019 року оглянутий психотерапевтом повторно та продовжено лікування (а. с. 11).

На підтвердження витрат на лікування позивачем надано копії лікарських рецептів від 11 лютого 2019 року і 29 березня 2019 року та чеків № 151718 від 11 лютого 2019 року про купівлю призначених лікарем медичних препаратів «гідазепам, гліцисед, соннат» на суму 197,21 грн та № 17885 від 29 березня 2019 року про купівлю медичних препаратів «амітріптілін та біфрен» на суму 125,00 грн, а всього на суму 322,21 грн (а. с. 45).

Із письмових пояснень ОСОБА_1 , які він підтвердив в суді апеляційної інстанції вбачається, що у зв`язку з незаконними діями пенсійних органів для захисту своїх інтересів він вимушений був понести додаткові матеріальні витрати, що відобразилося у витратах з направленням рекомендованих поштових відправлень до уповноважених органів та до суду у загальному розмірі 440,40 грн, що підтверджується квитанціями про направлення рекомендованих поштових відправлень, поштових повідомлень та накладних, які датовані 02 січня 2019 року, 22 січня 2019 року, 11 лютого 2019 року, 14 травня 2019 року, 24 червня 2019 року, 11 липня 2019 року - на адресу Харківського окружного адміністративного суду, 11 лютого 2019 року - на адресу Куп`янського управління Пенсійного фонду України, та 23 липня 2019 року, 24 липня 2019 року - на адресу Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області (а. с. 46-53).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Суд також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір, але інша ситуація, коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Матеріали справи свідчать про те, що судовим рішенням в адміністративній справі визнано дії Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не включення до трудового стажу ОСОБА_1 певних періодів, протиправними. Цими діями управління завдано ОСОБА_1 моральну шкоду, який за період з липня 2018 року до серпня 2019 року недоотримав соціальної виплати в розмірі більше 14 000,00 грн. Крім того, з дня набрання судовим рішенням законної сили управлінням протягом чотирьох місяців ОСОБА_1 не було здійснено перерахунок пенсії, яка є його єдиним доходом.

Внаслідок протиправних дій Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, при призначенні йому пенсії позивач, особа похилого віку, змушений був звертатись до суду за захистом своїх соціальних прав, що включає його право на соціальне забезпечення, тому отримання ним пенсії у зменшеному розмірі призводило до переживань, що відобразилось на стані його здоров`я.

Відмовляючи в задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не надав належної оцінки наданим позивачем доказам у справі, зокрема, судовому рішенню, яким визнано дії управління протиправними, також не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, пенсія якого є його єдиним джерелом існування і нарахування йому цієї соціальної виплати в меншому розмірі є порушенням його гарантованого Конституцією України (стаття 46) права на забезпечення рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 - частковому задоволенню. Розмір моральної шкоди, завданої протиправними діями Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області визначено в сумі 5000,00 грн, виходячи з обставин справи, наданих позивачем доказів та принципу пропорційності.

Що стосується кола відповідачів, судова колегія вважає, що відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Такими органами у цій справі є Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, та Державна казначейська служба України.

Помилкове зазначення позивачем в позові Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в цій справі як третю особу, яке спочатку було зазначено позивачем в позові як відповідача, та залучення до участі у справі як відповідача - Державну казначейську службу України, не вплинуло на вирішення спору по суті.

Так, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Як зазначено у частині другій статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно статті 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження 12-110гс18.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби, який здійснює списання коштів з державного бюджету, та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 281/46/16-ц, провадження № 61-9561св18; у постанові від 08 травня 2019 року, справа № 127/15600/17, провадження № 61-37307св18; у постанові від 15 травня 2019 року, справа № 709/1751/17-ц, провадження № 61-13428св18; у постанові від 12 червня 2019 року, справа № 753/887/17, провадження № 61-24056св18.

Таким чином, судова колегія вважає, що стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди не суперечить вимогам чинного законодавства.

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди судова колегія зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що конкретних сум завданої матеріальної шкоди та вимог про їх стягнення позивачем ані у позовній заяві, ані у заяві про зміну позовних вимог не зазначено.

У письмових поясненнях до суду першої інстанції ОСОБА_1 вказано, що ним понесені витрати на придбання ліків у розмірі 322,21 грн та витрати з направлення рекомендованих поштових відправлень до уповноважених органів та до адміністративного суду у загальному розмірі 440,40 грн. Однак, вимог щодо відшкодування саме цих сум як матеріальної шкоди у прохальній частині позову та заяви про зміну позову ним не заявлено. Крім того, поштові витрати на надсилання кореспонденції в адміністративній справі за своєю природою не є збитками, а відносяться до процесуального інституту судових витрат, порядок відшкодування яких передбачено КАС України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги та відшкодувати лише моральну шкоду, тому підстав для виходу за межі доводів його апеляційної скарги, як і для відшкодування матеріальної шкоди, судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року.