Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа №572/12/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 квітня 2020 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області

одноособово суддя - Рижий О.А.

за участю секретаря судового засідання - Мороз Ю. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та неустойки за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та неустойки за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2018 року він позичив ОСОБА_2 830 доларів США, який зобов`язувався повернути позичені кошти до 26.12.2018 року. Факт позики у нього грошей та зобовязання їх повернути є розписка, яка написана відповідачем 24.12.2018 року. Прийняті зобов`язання ОСОБА_2 не виконав, позичені гроші не повернув, що змушує його звернутися до суду з даним позовом.

24.01.2020 року було відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи до підготовчого судового засідання на 12.02.2020 року.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 24.03.2020 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, просив позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення, розміщене на офіційному сайті судової влади.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12 цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст.525,526,530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України: якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характерує доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позикиу строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 629 ЦК Українизакріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст.207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У правових позиціях висловлених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15 та від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, зазначено, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики,суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її поверненнята дати отримання коштів.

Судом встановленої матеріалами справи підтверджено, що 24.12.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 24.12.2018 року грошові кошти в сумі 830 (вісімсот тридцять) доларів США, що підтверджується долученою до матеріалів справи борговою розпискою.

Вказаною розпискою встановлений строк повернення позики, а саме до 26.12.2018 року. У разі не повернення боргу, він зростає вдвічі.

Дана розписка містить умови отримання позичальником грошей, у конкретній сумі, із зобов`язанням їх повернути.

На підставі ч.2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Пред`являючи позов про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наданий позивачем, як доказ укладеного договору, розписка свідчить про те, що він відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач доказів, які б вказували на виконання ним своїх зобов`язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, суду не надав.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Проте, відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов`язання перед позивачем за згаданим договором позики від 24.12.2018 року щодо повернення суми позики.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовних вимогах стягнення суми інфляційних витрат від простроченої суми, позивачем не заявлено.

Позивач просив суд стягнути з відповідача неустойку за договором позики.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Виходячи з викладеного та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

ОСОБА_2 не конкретизовано позовну вимогу та не обгрунтовано її доказами.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 830 (вісімсот тридцять) доларів США заборгованості за договором позики. В іншій частині позовних вимог, а саме стяненні неустойки за договором позики, суд приходить до висновку, що слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу та суми неустойки по договору позикипідлягають задоволенню частково.

Позивач просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 365 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст.526,533, 625, 1049 ЦК України, ст.ст.141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та неустойки за договором позики задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованого, фактично проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживаючого АДРЕСА_2 ) заборгованість по договору позики в розмірі 830 (вісімсот тридцять) доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованого, фактично проживає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживаючого АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 365 (триста шістдесят п`ять) грн. 20 коп.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Рижий О.А.