Справа № 2-9894/09
Провадження № 4-с/638/129/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Куценко К.Д.,

заявника адвоката Альошина В.В.,

приватного виконавця Кудряшова Д.В.,

представника стягувача Вельковського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові скаргу адвоката Альошина Василя Валерійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні №59599517 про виправлення помилок, -

встановив:

Адвокат Альошин Василь Валерійович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просить скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні №59599517 про виправлення помилок у постановах у виконавчому провадженні №59599517.

В обґрунтування скарги зазначає, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. у виконавчому провадженні №59599517 було виправлено помилки у постановах, а саме змінено назву стягувача та його код ЄДРПОУ. Вважає вказану постанову незаконною, винесеною з порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження» та такою, що підлягає скасуванню. Посилається на те, що фактично приватним виконавцем змінено стягувача у виконавчому провадженні, що не є виправленням граматичних чи арифметичних помилок. Право виправляти інші ніж арифметичні чи граматичні помилки виконавцю не надано, як і право змінювати стягувача без відповідної ухвали суду. Також зазначив, що він не отримував оскаржуваної постанови, оскільки виконавець надсилав документи на інші не існуючі адреси, хоча з матеріалів виконавчого провадження наявні відповідна інформація. Крім того вказує, що єдине житло скаржника було реалізоване та знаходиться у власності третіх осіб, у зв`язку з чим скаржник не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та не може отримати поштову кореспонденцію, натомість виконавцем не вчинено жодних дій щодо встановлення нової адреси скаржника.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року вищевказану скаргу прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 26.05.2020 витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. завірену належним чином копію постанови у виконавчому провадженні №59599617 про виправлення помилок у постановах у виконавчому провадженні №59599617.

Ухвалою суду від 06.07.2020 повторно витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. зазначені вище документи.

15.09.2020 року до суду надійшли заперечення приватного виконавця на скаргу, в яких зазначає, що 19.07.2019 року надійшла заява за підписом представника ПАТ «ОТП Банк» Вельковського С.В. про примусове виконання виконавчого листа №2-9894/09, виданого 18.09.2012 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №ML 701/344/2008 від 04.06.2008 року у розмірі 430 849,36 грн. До заяви про відкриття виконавчого провадження було приєднано виконавчий лист по вказаній справі та довіреність, видану ПАТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_2 . Під час перевірки матеріалів виконавчого провадження встановлено технічну помилку в заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження, а саме описку в визначенні реєстраційних даних стягувача. Так, в графі стягувач замість Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» , помилково зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Банк» . Зазначає, що описки в заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження потягла за собою допущення технічної помилки в реєстраційних даних стягувача у постановах виконавчого провадження. 19.07.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59599517, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно, та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію якої 22.07.2019 року направлено на адресу боржника, визначену у виконавчому листі рекомендованим листом. 14.01.2020 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни до постанов у виконавчому провадженні та інших документів виконавця в частині відомостей стягувача, замість стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» зазначено стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», замість зазначено . Проти скарги заперечує у повному обсязі, просить відмовити у її задоволенні з посиланням на п.14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішення, згідно якої якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Щодо повідомлення боржника зазначає, що у відповідності до законодавства, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Разом із цим копію постанови про відкриття провадження було надіслано боржнику рекомендованим листом. Ухвалою суду від 03.03.2020 року відмовлено в задоволенні скарги на дії приватного виконавця щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року та про арешт майна боржника від 19.07.2019 року.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній.

Приватний виконавець в судовому засіданні проти скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Представник стягувача в судовому засіданні проти скарги заперечував.

Розглянувши скаргу, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши матеріали скарги, вивчивши та проаналізувавши належним чином завірені копії виконавчого провадження №59599517, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вищевказаної скарги, виходячи с наступного.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст. 22 ст. 64 Конституції України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що в заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

При цьому ч.ч.1,2 ст.11 Закону встановлено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Частиною 1 ст.13 Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Встановлено, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2009 року, зокрема, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML 701/344/2008 від 04.06.2008 року у розмірі 430 849,36 грн., на виконання якого судом видано виконавчий лист.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону «Про виконавче провадження» повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, які він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Аналогічні положення містяться в главі 17 ЦК України.

З наданих копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що за заявою представника ПАТ «ОТП Банк» Вельковського С.В.. про примусове виконання виконавчого листа №2-9894/09, виданого 18.09.2012 року Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №ML 701/344/2008 від 04.06.2008 року у розмірі 430 849,36 грн. постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 19.07.2020 року відкрито виконавче провадження №59599517, копію якої 22.07.2019 року направлено на адресу боржника, визначену у виконавчому листі рекомендованим листом.

Встановлено, що до заяви про відкриття виконавчого провадження за підписом ОСОБА_2 додано виконавчий лист по вказаній справі та довіреність, видану ПАТ «ОТП Банк» на ім`я останнього.

В подальшому 14.01.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни до постанов у виконавчому провадженні та інших документів виконавця в частині відомостей стягувача, замість стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» зазначено стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», замість зазначено . Зокрема, внесено зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2020 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.07.2019 року, постанови про арешт майна боржника від 19.07.2019 року, акту приватного виконавця від 09.08.2019 року, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09.08.2019 року, постанови про призначення субєкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання від 21.11.2019 року, акту про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2019 року, постанови про зняття арешту з майна від 27.11.2019 року, акту приватного виконавця від 28.11.2019 року.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії приватного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що приватний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

При цьому слід зазначити, що одними з основних засад цивільного судочинства є принципи змагальності та диспозитивності, які забезпечують реалізацію права кожної особи на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи у суді, що передбачає ст..2 ЦПК України.

Зміст принципу змагальності судового процесу розкрито у ст.12 ЦПК України, за положеннями якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В той же час, згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ст.13 ЦПК України.

З огляду на вищенаведені норми права основною передумовою для реалізації особою права на судовий захист є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу та відповідних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому, звертаючись до суду, заявник зобов`язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Разом із цим, єдиною підставою для скасування постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних заявник вказує технічну помилку в тексті постанови, а саме неправильне визначення стягувача.

Відповідно до п.14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішення, якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що стягувачем у виконавчому листі визначено саме ПАТ «ОТП Банк», суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця є законною та винесена з дотриманням чинного законодавства.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючі вищенаведене суд вважає, скаргу такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку із чим постановляє відповідну ухвалу.

Керуючись ст.ст.19, 22, 55, 64 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.12, 13, 447, 451 ЦПК України, -

ухвалив:

Скаргу адвоката Альошина Василя Валерійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні №59599517 про виправлення помилок залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст хвали складений 19.10.2020 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк