РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2751/19

провадження у справі № 2/0285/1127/20

22 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючої - судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

учасники у справі:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4 ,

третя особа ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

23.08.2019 року ОСОБА_1 - позивач у справі, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 - відповідача у справі, та просила постановити рішення, яким зобов`язати останню усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: знести тимчасову господарську споруду та засипати вигрібну яму, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення суду від 30.03.2007 року. Квартирою АДРЕСА_3 вказаного будинку наданий час користується відповідач ОСОБА_3 , яка в ньому не зареєстрована, але проживає. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 на земельній ділянці біля будинку самовільно збудувала тимчасову господарську споруду, де вирощує тварин, від яких стоїть сморід. Крім того, відповідачка в порушення санітарних норм облаштувала вигрібну яму, яка псує повітря. На підставі її звернення до органів місцевого самоврядування, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. Крім того, вказує що такою поведінкою відповідача їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 5000 грн., а тому просить суд позов задовольнити.

23.08.2019 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала. Вказала на те, що оскільки позивачкою не доведено, які її права порушено і в чому конкретно виразилось порушення цього права, яке їй належить, просить суд в задоволенні позову відмовити.

22.10.2019 року до справи залучено третіх осіб, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

29.09.2020 року ухвалою суду, після скасування 09.09.2020 року Верховним Судом рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.11.2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 01.04.2020 року, прийнято до розгляду дану справу, постановлено справу по суті проводити за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строк вчинення процесуальних дій.

28.10.2020 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення кур`єра (судового розпорядника) для вручення судової повістки за останньою відомою адресою проживання, яку вона повідомила у відзиві на позовну заяву, про причини неявки відповідач суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від останньої не надходило, а тому суд постановив за можливе справу розглядати у її відсутності.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви у яких, кожен окремо, позовні вимоги позивача підтримали, які просили задовольнити.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником 47/100 часток будинку АДРЕСА_1 , який складається із двох окремих частин, що виділені в натурі згідно з ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2007 року у справі № 2-062/2007 (а. с. 4, 5).

Власником 53/100 вказаного будинку значиться ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а. с. 23,25 т. 1).

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Новоград-Волинського нотаріального округу Житомирської області від 03 жовтня 2019 року спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли його діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 - третя особи у справі, а також його малолітні доньки: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких та дружиною померлого є ОСОБА_3 - відповідач у справі, яка відмовилася від прийняття спадщини на їх користь (а. с. 67).

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2007 року у справі № 2-062/2007, якою було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 щодо розподілу будинку, кожному із них було виділено у користування по 1/2 частці земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За частиною 5 статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 5, 17 постанови від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Судом встановлено, що 18.12.2018 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Новоград-Волинської міської ради щодо ОСОБА_3 було винесено постанову та звільнено її від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, у відповідності до вимог ст. 22 КУпАП, за порушення пункту 5.3.8.Правил благоустрою територій міста, а саме: за не облаштування водовідведення на житловому будинку АДРЕСА_1 та за самовільну побудову тимчасової дерев`яної споруди (сарай) на спільній межі (а. с. 48 т. 1).

Аналогічні порушення зазначені у висновку управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області по результатам перевірки письмового звернення ОСОБА_1 від 15.08.2019 року. При цьому, інших фактів порушень не виявлено (а.с.50 т. 1).

Відтак, оскільки судом встановлено порушення відповідачем ОСОБА_3 прав позивача ОСОБА_1 , які виразилися у самовільній побудові тимчасової дерев`яної споруди (сараю) з порушенням вимог законодавства, останні підлягають захисту у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача її знесення, оскільки остання не надала згоди на її перебудову та продовжує нею користуватися, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, у задоволенні позову у частині зобов`язання відповідача засипати вигрібну яму слід відмовити, оскільки порушення прав позивача у цій частині останньою не доведено. Не встановлено їх наявність і судом на підставі доказів, які надані сторонами.

Так, подана позивачем відповідь Новоград-Волинського районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області від 11.09.2019 року не містить відомостей про наявність порушень з боку відповідача ОСОБА_3 та вказує на те, що звернень позивача ОСОБА_1 щодо розміщення вигрібної ями, за адресою: АДРЕСА_1 , не було (а.с.90 т. 1).

Щодо позовних вимог у частині моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позовній заяві, а її представник у судовому засіданні, вказує на те, що спричинену моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн, яка полягає у постійних зверненнях до органів влади та виражається у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особи неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи характер правовідносин, глибину моральних страждань позивача, тривалість відновлення порушеного права, а також, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Відтак, суд позов задовольняє частково.

Питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Оскільки позивач, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, була звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи, у силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у наступному розмірі: 768 грн. 40 коп. за задоволення немайнової позовної вимоги (щодо усунення перешкоди) та 153 грн. 68 коп. за часткове задоволення майнової позовної вимоги (щодо моральної шкоди), а всього 922 грн. 08 коп.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути створені перешкоди, а саме: тимчасову господарську споруду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її знесення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 922 (дев`ятсот двадцять дві) грн. 08 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) ,

відповідач ОСОБА_3 ( місце фактичного проживання - АДРЕСА_5 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_6 . РНОКПП НОМЕР_2 ) ,

третя особа ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання АДРЕСА_7 ),

третя особа ОСОБА_5 ( місце проживання - АДРЕСА_7 ).

Дата складення повного судового рішення 28.12.2020 року.

Головуючий А.В.Михайловська