Справа № 447/1997/19 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/918/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м.Львів

Справа № 447/1997/19

Провадження № 22ц/811/918/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Миколаївцемент»

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Миколаєві 8 січня 2020 року у складі судді Павліва В.Р.,

у справі

за позовомОСОБА_1 до ПрАТ «Миколаївцемент» про поновлення на роботі, -

встановив:

30 серпня 2019 року позивач звернівся з цим позовом. Просить скасувати накази ПрАТ «Миколаївцемент»: «Про оголошення догани електромонтеру з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці з обслуговування електротехнічного обладнання ОСОБА_1 » від 24 липня 2019 року №5к/тм; «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» від 1 серпня 2019 року №6к/тм; та «Про припинення трудового договору (контракту)» №11/кзв; поновити його на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (чергового) за п`ятим розрядом у дільницю з обслуговування електричного обладнання ПрАТ «Миколаївцемент», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилається на те, що в оспорюваних наказах не зазначено, які порушення трудової дисципліни та/або невиконання яких посадових обов`язків та/або рішень власника він (позивач) допустив, перебуваючи на займаній посаді, і коли саме. Вказує, що відповідачем не доведено факту порушення ним (позивачем) трудової дисципліни та/або невиконання (систематичного невиконання) покладених на нього посадових обов`язків у спірний період. Стверджує, що період прострочення відповідачем виплати належних сум при звільненні має бути обрахований з 3 серпня 2019 року - наступного дня після його ( ОСОБА_1 ) звільнення до підготовчого засідання (1 листопада 2019 року). Зазначає, що згідно листа Міністерства соціальної політики України від 8 серпня 2018 року № 78/0/2006-18 кількість робочих днів за період з 3 серпня 2019 по 1 листопада 2019 року становить 63 дні: 19-у серпні, 21-у вересні, 22-у жовтні, 1 - у листопаді. Вказує, що сума заборгованості відповідача перед ним становить 33 392, 52 грн. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Скасовано накази ПрАТ «Миколаївцемент»: «Про оголошення догани електромонтеру з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці з обслуговування електротехнічного обладнання ОСОБА_1 » від 24 липня 2019 року №5к/тм; «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» від 1 серпня 2019 року №6к/тм; та «Про припинення трудового договору (контракту)» №11/кзв.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (чергового) за п`ятим розрядом у дільницю з обслуговування електричного обладнання ПрАТ «Миколаївцемент»

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 3 серпня 2019 року, в розмірі 33 392, 52 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.Зазначає, що звільнення ОСОБА_1 було проведено згідно чинного законодавства. Вказує, що первинною профспілковою організацією надано згоду на звільнення електромонтера ОСОБА_1 , оскільки він вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що перед припиненням трудового договору позивач ознайомився з наказом №6к/тм від 1 серпня 2019 року. Стверджує, що ОСОБА_1 до часу притягнення до відповідальності неодноразово порушував трудову дисципліну, встановлені на підприємстві положення з охорони праці, неналежно виконував свої трудові обов`язки.

22 травня 2020 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що з 8 квітня 2019 року до 2 серпня 2019 року ОСОБА_1 займав посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (чергового) за п`ятим розрядом дільниці з обслуговування електричного обладнання ПрАТ «Миколаївцемент».

5 липня 2019 головним енергетиком відповідача ОСОБА_2 подано доповідну записку щодо невиконання завдання ОСОБА_1 . Позивачем надано письмові пояснення щодо фактів, які викладені в службовій записці.

23 липня 2019 року на засіданні комісієї по вирішенню питання щодо розгляду службових записок Головного енергетика ПрАТ «Миколаївцемент» визнано електромонтера ОСОБА_1 працівником, який систематично порушує покладені на нього трудовим договором обов`язки, та зокрема таким, що порушив норми розділу «Завдання та обов`язки електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 (чергового) розряду електромонтера з ремонту та обслуговування (чергового) в частині ремонту та складання високовольтних електричних машин». Також вирішено звернутись до первинної профспілкової організації з поданням щодо звільнення ОСОБА_1

30 липня 2019 року первинній профспілковій організації відповідачем направлено відповідне подання.

З матеріалів справи вбачається, що 1 серпня 2019 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації розглянуто подання ПрАТ «Миколаївцемент» на звільнення електромонтера ОСОБА_1 в порядку п.3 ч.1 ст. 40 КзПП України. На засідання були запрошені представники адміністрації і безпосередньо ОСОБА_1 . За наслідком засідання надано згоду на звільнення електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці з обслуговування електротехнічного обладнання ОСОБА_1 відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу №11/Кзв від 2 серпня 2019 року позивача звільнено з роботи за систематичне навиконання без поважних причин обов`язків, покладених робочою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: в тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Встановлено, що в оспорюваних наказах не зазначено, які конкретно порушення трудової дисципліни та/або невиконання яких конкретно посадових обов`язків та/або рішень власника допустив позивач, перебуваючи на займаній посаді, і коли саме.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем трудової дисципліни та/або невиконання (систематичного невиконання) покладених на нього посадових обов`язків у спірний період.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що при звільненні позивача, відповідач не врахував, що для звільнення працівника з підстав систематичного невиконання ним своїх трудових обов`язків необхідно встановити факт невиконання їх без поважних причин.

Дисциплінарні стягнення застосовано до позивача з порушенням встановленою ст. 149 КЗпП України порядку. Відповідачем не з`ясовано та не відображено у спірних наказах ступінь тяжкості вчиненого проступку, чи завдана ними шкода, обставини, за яких їх вчинено, тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада1992 року № 9 при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержені власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Власник або уповноважений ним орган має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов`язків, які обумовлені між ними і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, який порушив трудові обов`язки, його вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.

При притягнені працівника до даного виду відповідальності власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків; важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто вказано на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України «розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.»

Згідно із ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, членом якої є працівник.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» обґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а необґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то варто оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обгрунтованості.

Згідно із ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100».

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період».

Судом розраховано, що позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 33 392, 52 грн.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 8 січня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства«Миколаївцемент» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 23 липня 2020 року.

Головуючий

Судді

Судове рішення набрало законної сили 23 липня 2020 р.