Єдиний унікальний номер 341/291/20
Номер провадження 2/341/520/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 квітня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Юсип І.М.

за участі секретаря с/з - Король І. Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

19.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В житловому будинку зареєстрований, але не проживає вже більше сімнадцяти років відповідач (її онук), однак з 2003 року і по теперішній час у спірному будинку не проживає, витрат на утримання будинку та оплати комунальних послуг не несе. Він разом із матір`ю переїхали в інший населений пункт в межах України, але точної адреси їх фактичного місця проживання їй не відома.

Формальна реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 порушує її права як власника будинку та ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки не взмозі скористатися своїм правом на житлові субсидії. Тому просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак нею подано заяву через канцелярію суду, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не повідомив причини неявки, ним не подано відзив на позов.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2020 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідача про розгляд справи повідомлено, викликавши через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву.

У відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом)сторін.

Оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не повідомив причини неявки, ним не подано відзив на позов, не подано заяви про незгоду на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, тому судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного розгляду справи.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Також, зі згоди позивача, яка викладена у заяві, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що згідно довідки Тустанської сільської ради №34 від 20.01.2020 року - ОСОБА_1 , 1958 р.н., згідно по господарських книг являється головою (власницею) домогосподарства у АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки Тустанської сільської ради № 19 від 15.01.2020 року - ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 разом із: ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_6 (внук) та ОСОБА_2 (внук),(а.с.8).

Відповідно до Актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 10.09.2019 року та від 15.01.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 , разом із нею зареєстровані : ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_5 (зять), ОСОБА_6 (внук) та ОСОБА_2 (внук). Внук ОСОБА_2 зареєстрований, але протягом 17 років за даною адресою не проживає (а.с.6, 9)

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та відсутній, тому суд приходить до висновку про те, що його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 258, 263-265, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя:І. М. Юсип