Номер провадження: 22-ц/813/6007/20
Номер справи місцевого суду: 520/5012/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вектор Плюс» про визнання незаконним та скасування зведеного виконавчого провадження, скасування арешту рухомого та нерухомого майна, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку в подальшому уточнював, до Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ про визнання незаконним та скасування зведеного виконавчого провадження, скасування арешту рухомого та нерухомого майна, відшкодування моральної шкоди, треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «МТБ Банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанови про відкриття виконавчих проваджень по виконавчим листам були винесені після спливу строку на пред`явлення даних виконавчих документів до виконання, виконавче провадження по виконавчому листу №1527/2-451/11 не було закрито, не зважаючи на скасування рішення суду, на підставі якого було видано даний виконавчий лист, під час відкриття виконавчого провадження не були враховані рішення суду, якими була скасована заборгованість, наявність звернення стягнення кредиторами на заставне майно, були відсутні оригінали виконавчих листів, рішень суду та були відсутні квитанції про сплату обов`язкового авансового платежу, виконавцем незаконно були накладені арешти на банківські рахунки, по яким отримується пенсія, державна соціальна допомога та допомога по догляду за хворим батьком позивача. Позивач вказував, що такі дії з боку відповідача спричинили йому моральних страждань.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами, що зазначені в цьому позові, та у зв`язку з відмовою відповідача, позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом та просив суд визнати незаконним та скасувати зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів: ПАТ « Райфазен Банк Аваль», постанов про відкриття виконавчого провадження № 48185933 та №48186012 по виконанню виконавчого листа №2-248/10 від 06.10.2019 ( фактично 05.07.2010 року), ПАТ «Дельта Банк», постанови про відкриття виконавчого провадження №51403258 по виконанню виконавчого листа №1527/2-451/11 від 17.12.2014 року, ПАТ «МТБ Банк», постанови про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на пенсію боржника № 48185088 по виконанню виконавчого листа №2-2685/10 від 26.02.2010 року; скасування арешту рухомого та нерухомого майна та заборони виїзду за кордон, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 731 109 000 грн.

Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2019 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, визнання незаконним та скасування зведеного виконавчого провадження, скасування арешту рухомого та нерухомого майна, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:

-ефективним засобом захисту порушеного діями або рішеннями органів виконавчої служби (посадовими особами виконавчої служби) права сторони виконавчого провадження є подання до суду, який виніс рішення, скарги на відповідні дії або рішення, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі №279/2369/17, яка у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, повинна враховуватись при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин;

-в рамках позовного провадження не можуть бути розглянути позовні вимоги про визнання незаконності дій та рішень органів (посадових осіб) виконавчої служби, а тому у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити;

-відсутність доведеності винності осіб, та не визнання незаконності дій і рішень, є підставою для відмови у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Одночасно судом роз`яснено, що при встановленні рішеннями суду, які можуть мати преюдиціальний характер, при розгляді відповідних скарг певних обставин позивач має право на повторне звернення до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, заснований на законодавстві та є вірним.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:

- Київським районним судом м. Одеси 06.10.2010 року виданий виконавчий лист №2-248/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від 18.09.2007 року: заборгованість за кредитом - 195 895 грн.; заборгованість по відсоткам - 3 763,6 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам - 48 886,13 грн. ; заборгованість за пенею - 75 209,54 грн., всього на загальну суму - 323 754,28 грн. ( а/с 8);

-14.07.2015 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатієм Я.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-248/10 по стягненню заборгованості за № 48186012 (а/с 9);

-06.10.2010 року Київським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист № 2-248/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» понесені судові витрати у розмірі 1 820 грн. (а/с 10 );

-14.07.2015 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатієм Я.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-248/10 по стягненню судових витрат за № 48185933 (а/с 11);

- крім того, 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист № 2-685/10 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499 097,98 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 250 грн., судовий збір в розмірі 1 700 грн., всього - 501 047,98 грн.( а/с 14);

-постановою від 14.07.2015 року, винесеною державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатієм Я.І по виконавчому листу № 2-685/10 було відкрито виконавче провадження № 48185088 ( а/с 15);

-також, 17.02.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист №1527/2-451/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 26.12.2007 року в сумі 787 409, 28 грн., з яких: заборгованість за кредитом - заборгованість за основним боргом та простроченим кредитом - 635 598,97 грн.; заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом - 131 760,09 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 097,88 грн. Стягнення в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 2 240 грн., тобто по 1 120 грн. з кожного ( а/с 13);

-постановою від 07.06.2016 року, винесеною головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієвим А.Т. по виконавчому листу № 1527/2-451/11, було відкрито виконавче провадження №51403258 ( а/с 12);

-згідно з листом Київського відділу державної-виконавчої служби від 22.08.2016 року на виконанні відділу перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-248/10 по стягненню заборгованості і судових витрат, №2-685/10 і №1527/2-451/11, у зв`язку із невиконанням яких до Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси була направлена постанова про звернення стягнення на пенсію боржника ( а/с 7 на звороті);

-згідно з наданою у якості додатку до клопотання державного виконавця від 15.10.2019 року інформаційної довідки автоматизованої системи виконавчого провадження ( а/с 167) - на виконанні у другому Київському ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебувають виконавчі провадження № 48185933 та № 48186012, які не об`єднані в зведене виконавче провадження, виконавче провадження №51403258 завершене з підстав повернення виконавчого листа стягувачу, а виконавче провадження 48185088 знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеської області.

Колегія суддів виходить з такого.

Порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, до 15 грудня 2017 року був визначений у розділі VII ЦПК України, а з 15 грудня 2017 року порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених у цивільних справах, визначений у статтях 447-453 розділу УІІЦПК України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (стаття 383 цього кодексу у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; стаття 447 того ж кодексу у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції - частина перша статті 448 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року);.

Отже, за правилами цивільного судочинства розглядаються скарги виключно на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання судових рішень, ухвалених у цивільних справах.

Встановивши, що виконавчі провадження, які позивачем вважалися такими, що фактично об`єднані у зведене виконавче провадження, відкриті за виконавчими листами виданими судами за наслідками ухвалення рішень про стягнення, ухвалених у цивільних справах і ОСОБА_1 у всіх зазначених виконавчих провадженнях є боржником, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним способом захисту прав боржника з приводу незаконності рішень, дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця є подання скарги до суду, який видав виконавчий документ в порядку ст. 447 ЦПК України (на час звернення ОСОБА_1 до суду) в межах цивільного судочинства.

Судова колегія звертає увагу, що з приводу виконання судових рішень у цивільних справах, у разі порушення прав з боку державного виконавця Стоянцева В.В., який в даних виконавчих провадженнях є боржником, останній має право на оскарження до суду який видав виконавчий документ рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України.

При цьому саме такий спосіб захисту передбачений процесуальним законодавством, оскільки фактично між боржником та державним виконавцем в порядку цивільного судочинства з приводу незгоди боржника з діями, рішеннями або бездіяльністю державного виконавця спору в розумінні ЦПК України не виникає.

Встановивши порушення прав боржника у виконавчому провадженні за наслідками розгляду судом та ухвалення в порядку судового контролю рішення про незаконність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, боржник має право на стягнення моральної шкоди.

Оскільки боржник будучи фактично незгодним з законністю рішень дій (бездіяльності) державного виконавця під час проведення виконавчого провадження (виконавчих проваджень), де ОСОБА_1 є боржником, останній звернувся до суду в порядку цивільного судочинства в порядку вирішення спору в позовному провадженні до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції з вимогами про визнання незаконним та скасування зведеного виконавчого провадження, скасування арешту рухомого та нерухомого майна, суд першої інстанції набув правильного висновку щодо обрання ОСОБА_1 неналежного способу захисту своїх прав і правильно відмовив у заявленому позові.

Набувши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування зведеного виконавчого провадження, скасування арешту рухомого та нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку з відсутності доведеності винності посадових осіб та не визнання незаконності їх рішень, дій та бездіяльності.

При цьому з урахуванням встановлених обставин та набутих висновків, суд вірно роз`яснив ОСОБА_1 , що при встановленні рішеннями суду, які можуть мати преюдиціальний характер, при розгляді відповідних скарг певних обставин позивач має право повторного звернення до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 19.10.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова