КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року про передачу на розгляд іншого суду справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» (далі - ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд») про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Голосіївського районного суду м.Києва.Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд помилково вважав, що її позов не є таким, що виник з приводу нерухомого майна, та безпідставно передав справу на розгляд Оболонському районному суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача за загальними правилами підсудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пред`явила позов до ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» про зобов`язання вчинити дії до Голосіївського районного суду м. Києва, посилаючись на правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про передаючу справу за позовом ОСОБА_1 за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що визначені у вказаній нормі правила виключної підсудності на пред`явлені позовні вимоги не розповсюджуються.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 ст. 30 ЦПК України визначено правило виключної підсудності, згідно з яким позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 910/10647/18, правила ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона на підставі договору про участь у будівництві від 23 червня 2009 року є власником квартири в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 . Після дослідження технічного стану будинку було встановлено, що будівництво здійснено з відхиленням від проектної документації та будівельних норм. Згідно заявлених вимог ОСОБА_1 просила зобов`язати ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» усунути недоліки будівництва шляхом виконання ремонтних робіт стін житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі розроблених за рахунок відповідача сертифікованими спеціалістами з містобудування та архітектури технічних рішень, які забезпечить повну передачу навантаження від власної ваги лицювальної цегли на плиту перекриття в межах кожного поверху та забезпечить відновлення стан житлового будинку у відповідності до проектних рішень та забезпечить енергоефективність стін згідно з вимогами проекту та чинних будівельних норм та стандартів. Тобто предметом позову ОСОБА_1 є зобов`язання відповідача усунути недоліки об`єкта будівництва - багатоквартирного будинку.

Отже позов ОСОБА_1 є таким, що виник з приводу нерухомого майна, а саме, житлового багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що за адміністративно-територіальним поділом м. Києва відноситься до Голосіївського району.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на позов ОСОБА_1 не поширюються правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України, та безпідставно передав справу за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, керуючись загальними правилами підсудності за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 рокускасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» про зобов`язання вчинити дії, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.