14.01.2020 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої - судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря - Ковальчук М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрована відповідач, яка є його дочкою та не проживала і не проживає за місцем реєстрації. Позивач вказав, що з метою продажу належної йому квартири він звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації, але вона на прохання не реагує. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що у власності позивача та ОСОБА_3 перебуває квартира АДРЕСА_1 , підтвердженням чому є копія свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської Ради народних депутатів 04.05.2000 року.
Як вбачається з копії довідки КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради № 1868 від 17.09.2019 року та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області від 07.10.2019 року, місце проживання відповідача зареєстроване в квартирі АДРЕСА_1 з 12.03.2008 року.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що відповідач є її сестрою та з часу її реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 вона ніколи не проживала в ній.
Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 та її фактичне непроживання в ній без поважних причин з 2008 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у вказаній квартирі, яка належить на праві власності позивачу та ОСОБА_3 , порушуються його права як власника та йому створюються перешкоди у користуванні і розпорядженні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України.
При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн., понесені позивачем, що підтверджено документально.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 391, 386, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 90, 91, 141, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер у справі відсутній).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер у справі відсутній у зв`язку з неможливістю однозначної ідентифікації фізичної особи згідно відповіді Державної фіскальної служби України на запит суду).

Повне судове рішення складено 17.01.2020 року.

Суддя Л.М. Семенцова