Справа № 577/3171/20
Провадження № 2/577/1038/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Потій Н.В.

за участю секретаря Подейко Т.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та прохає здійснити поділ майна, а саме будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ним право власності на 1/3 частини вказаного будинку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2012 року відділенням реєстрації актів цивільного стану по місту Конотоп Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 06 жовтня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 363. У шлюбі у них народилися сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання, вони з дружиною придбали земельну ділянку, кдастровий номер :01:013:0026, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 11.08.2015). На даній земельній ділянці спільно збудували будинок, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.02.2016 року. Протягом останнього року стосунки з дружиною у них розладилися, окремо проживати ні він, ні відповідачка не можуть, оскільки не мають коштів на купівлю іншого майна. Враховуючи, що спільний будинок знаходиться в сільській місцевості, вирішити питання продажу даного будинку і купівлю двох окремих не має змоги, оскільки, ринкова вартість спільного житла не значна. В зв`язку з цим єдиною змогою вирішити питання є розподіл майна, що і змусило звернутися з позовом до суду. У зв`язку з тим, що з відповідачкою будуть проживати діти, вважає за необхідне залишити відповідачці більшу частину будинку.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 25 серпня 2020 року цивільний позов залишено без руху.

29 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги визнає.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, 06 жовтня 2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 (а.с. 3).

Згідно свідоцтва про право власності від 11.08.2015 року № 42073457 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:013:0027 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1617 га (а.с. 4).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 10 лютого 2016 року, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_2 , виданий 11.08.2015 року реєстраційною службою Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 23569609 від 11.08.2015 року, є власником земельної ділянки НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:013:0027 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 5-7).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 11 вересня 2020 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 470 кв. м., житловою площею 78,8 в АДРЕСА_1 . Державна реєстрація проведена 04.02.2016. (а.с. 21).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , виготовленого 9 грудня 2019 року КП «Конотопським МБТІ», замовник технічної інвентаризації ОСОБА_1 , загальна площа приміщень 323,8 кв.м., житлова 73,4 кв.м. (а.с.13).

Згідно висновку про вартість майна складеного ФОП ОСОБА_7 вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 323,8 кв. м., житловою площею 73,4 кв. м. станом на 18.07.2020 року становить 174 300 грн (а.с. 15).

Згідно із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 11 вересня 2020 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а.с. 24-25).

Свідоцтвом про народження підтверджується, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а.с. 27).

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати ОСОБА_5 , батько ОСОБА_9 (а.с. 26).

З досліджених судом доказів вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, щодо поділу спільного майна подружжя, які регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України.

ІV . Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалю рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

V. Оцінка та мотиви суду.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази з точки зору їх достатності та допустимості кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

З наданих суду письмових доказів встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя ОСОБА_6 , оскільки за час шлюбу майно (будинок) був зареєстрований як завершене будівництво.

Суд враховує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст .13 ЦПК України). Відступаючи від ідеальних часток при розподілі домоволодіння, в розмірі запропонованому позивачем, суд погоджується з доводами позивача про збільшення частки відповідача, враховуючи наявність на утриманні відповідача трьох неповнолітніх дітей, з яких батьком двох дітей є позивач. Тому суд вважає можливим визнати за позивачем у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Сторони не ставлять вимог щодо реального поділу майна, тому суд визначає частки сторін у майні, що було придбано ними під час перебування у шлюбі, без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу та з врахування того, що позивач не ставить питання щодо стягнення судового збору з відповідача, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, ч.4 ст. 206, ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право спільної часткової власності на 1/3 частки у спільному майні подружжя: на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Потій Н. В.