Справа № 309/1054/20
Провадження № 2/309/959/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Кемінь В.Д.

з участю секретаря судового засідання Орос В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 63 682,90 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 63 682,90 грн.

Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що в період з 11.06.2002 року по 06.12.2010 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, зареєстрованим у відділі реєстрації актів громадянського стану Хустського РУЮ за актовим записом №97. Від данного шлюбу у них народилася одна дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хустського районного суду від 06.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Хустського районного суду від 24.05.2011 року з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з 01.04.2011 року складає 299 гривень 10 копійок щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 31.03.2011 року. 03.11.2017 року Хустським районним судом розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та прийнято рішення, яким позов задоволено та вирішено змінити розмір стягуваних аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1000 гривень щомісячно, але не меньше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Рішення набрало законної сили 11.12.2017 року. Відповідач з 2011 року ухилявся від сплати аліментів, сплачував аліменти рідко, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, через що утворилася заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду від 24.05.2011 року у розмірі 32 278 грн., що підтверджується розрахунком Хустського РВ ДВС №27215710 від 01.05.2020 року. За рішенням суду від 03.11.2017 року відповідач взагалі не сплачував аліменти, а тому станом на 01.05.2020 року утворилась заборгованість у розімірі 31404 грн., що підтверджується розрахунком Хустського РВ ДВС №55515102 від 01.05.2020 року. Оскільки, відповідач добровільно відмовляється сплатити заборгованість позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з останнього заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує протии їх задоволення, та зазначив, що забов`язується сплатити зазначену суму на протязі певного часу, так як не має можливості сплатити всю суму відразу через матеріальне становище.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини п`ятої ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до вимог статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як роз`яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

З урахуванням того, що відповідач не виконував покладених на нього судовими рішеннями зобов`язань зі сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини, що призвело до наявності в боргу, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд приходить до висновку про підставність вимог по стягнення неустойки та необхідність їх задоволення.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відносно того, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини. В свою чергу, погашення заборгованості по аліментах не звільняє їх платника від відповідальності за несвоєчасне їх перерахування отримувачу аліментних платежів.

Визначаючи розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню суд виходить з розрахунків наведених вище, які відповідачем не спростовані.

На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 63 682,90 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 63 682,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.