У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2020 Справа №607/10857/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

у присутності учасників судового процесу:

представника заявника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

приватного виконавця Мелиха А.І.

представника стягувача АТ «Універсал банк» Багрія Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича та постанову від 27 листопада 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 01.07.2020р. подав до суду скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича (далі - виконавець) у зведеному виконавчому провадженні ВП №59603536, яке об`єднує ВП №59596455 і ВП №59596801, у якій просив визнати неправомірними дії виконавця при зверненні стягнення на майно боржника нежитлове торгово-офісне приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати постанову від 27.11.2019р. ВП №59596455 про опис та арешт майна (коштів) боржника. Обгрунтовував скаргу тим, що на виконанні перебуває рішення про стягнення коштів з боржника, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, за відсутності відповідного рішення суду, та за наявності у боржника іншого майна, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження, виконавцем неправомірно вчинено дії щодо реалізації майна, яке перебуває в іпотеці. Також виконавцем порушено вимоги ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки винесено постанову не про звернення стягнення на майно боржника, як це передбачено вказаною нормою, а постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Також виконавцем порушено принцип законності, оскільки резолютивна частина виконавчого документа в оскаржуваній постанові викладена не в точній відповідності із виконавчим документом, що ставить під сумнів її дійсність.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав із викладених мотивів. Крім того, пояснив, що внаслідок невідповідності змісту виконавчого документу в оскаржуваній постанові, зокрема зазначення про солідарне стягнення судового збору замість стягнення його порівну, та незазначення деталізації сум, які входять до загальної суми стягнення, порушені права заявника як боржника, оскільки після закінчення виконавчого провадження стягувач продовжує нараховувати заборгованість, що підтверджується відповіддю банку та листуванням боржника із працівниками банку через електронну пошту.

Виконавець у судовому засіданні пояснив, що вважає скаргу безпідставною, підтримавши мотиви, викладені в письмовому відзиві на скаргу, які зводяться до того, що сума судового збору стягнута з боржника рівно в тому ж розмірі, як зазначено у виконавчому документі, тому помилкове вказання в оскаржуваній постанові слова солідарно замість порівну на виконання не вплинуло. Загальна сума стягнення також зазначена в повній відповідності до резолютивної частини виконавчого документа, виконавчий документ виконаний, виконавче провадження закінчене, а тому ніякі права заявника не порушені. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначені відповідно до вимог ст. ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки коштів на рахунках боржника було недостатньо, транспортний засіб перебував у розшуку, а на житлові приміщення звернення стягнення здійснюється в останню чергу. Постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника є тією ж постановою про звернення стягнення на майно, про яку зазначено в ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а тому ніяких вимог закону виконавцем не порушено.

Представник стягувача в судовому засіданні пояснив, що вважає скаргу безпідставною, підтримав письмові пояснення, в яких зазначено про те, що оскільки коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, в боржника не було, черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається виконавцем, невідповідності в оскаржуваній постанові є очевидною опискою, а грошові кошти, розмір яких зазначений у виконавчому документі, стягнуто і розподілено так, як це визначено в рішенні суду, звернення стягнення на іпотечне майно відбулося в межах закону.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 27170 (двадцять сім тисяч сто сімдесят) доларів США 73 центи заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, з яких: 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками. Стягнуто порівну з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 10731,05 гривень понесеного судового збору по 5365 (п`ять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 53 копійки з кожного.

07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/10857/16-ц, боржником у якому зазначений ОСОБА_1 , стягувачем Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», резолютивна частина рішення «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 27170 (двадцять сім тисяч сто сімдесят) доларів США 73 центи заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, з яких: 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками. Стягнути порівну з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 10731,05 гривень понесеного судового збору по 5365 (п`ять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 53 копійки з кожного».

Як убачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2019 року ВП №59596455, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем розглянута заява про примусове виконання виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 10731,05 грн. судового збору по 5365,53 грн. з кожного», боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк» та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 10731,05 грн. судового збору по 5365,53 грн. з кожного».

Також, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2019 року ВП №59596801 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем розглянута заява про примусове виконання виконавчого листа № 607/3736/18, виданого 13 грудня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 2923,50 доларів США заборгованості, що еквівалентно 82208,82 грн. по курсу НБУ на 01.11.2018 рік та сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн.», боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Універсал Банк» та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа.

Постановою виконавця від 19.07.2019р. зазначені виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження № 59603536.

Постановою виконавця від 19.07.2019 р. ВП № 59596455 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

З відповіді від 19.07.2019р. вбачається, що ОСОБА_1 має відкриті рахунки у АТ «Альфа-Банк» у м. Києві та АТ «А-Банк».

З відповіді АТ «Альфа-Банк» вбачається, що грошові кошти на рахунку ОСОБА_1 відсутні. Також відсутні кошти на рахунках ОСОБА_1 у АТ «УніверсалБанк», що підтверджується відповіддю зазначеного банку. Згідно з відповіддю АТ «А-Банк» на рахунку ОСОБА_1 залишок коштів складає 103,4 грн.

08 жовтня 2019р. ПАТ «ПриватБанк» перераховано на рахунок виконавця 308,13 грн. за призначенням платежу: № 607/10857/16-ц від 07.04.2017р., ОСОБА_1

27.07.2019р. виконавцем здійснено запит щодо отримання інформації про наявність будь-якого майна, зареєстрованого за боржником ОСОБА_1 .

Згідно з відповіддю РСЦ МВС в Тернопільській області від 06.08.2019р. ОСОБА_1 є власником автомобіля Пежо 206, 2002 р.в., номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови виконавця від 22.08.2019р. ВП № 59596455 зазначений автомобіль оголошений у розшук у зв`язку з тим, що його місцезнаходження не відоме.

Згідно з відповіддю ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризції» від 21.08.2019р. ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності та 1/4 частини цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, а також є власником торгово-офісного приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 58,2 кв.м.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.11.2019р. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , яка 01.10.2014р. передана в іпотеку ПАТ «Укргазбанк», торгово-офісних приміщень, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які 13.05.2014р. передані в іпотеку ПАТ «УніверсалБанк», 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , іншими співвласниками якої є ОСОБА_4 (1/4 частина) та ОСОБА_5 (1/4 частина).

27.11.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів боржника) ВП № 59596455.

Відповідно до вказаної постанови виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року, та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «Універсал Банк» 10731,05 грн. судового збору по 5365,53 грн. з кожного» встановлено, що з метою забезпечення збереження майна боржника необхідно провести його опис та накласти арешт на нього та постановлено описати та накласти арешт на майно: нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме торгово-офісні приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2019р. виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Яу убачається з іпотечного договору від 13.12.2014р., укладеного між ПАТ «Універсал Банк» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем, торгово-офісні приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передані в іпотеку іпотекодавцем на забезпечення виконання його зобов`язань за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року та додатковою угодою від 13.05.2014р.

Відповідно до виданого виконавцем розпорядження № 59596455 зазначені номери рахунків, на які необхідно перерахувати грошові кошти в розмірі 919940,02 грн., що надійшли на депозитний рахунок, та 2700 грн. авансового внеску при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/10857/16-ц, в тому числі: 1) 2700 грн. повернення стягувачеві авансового внеску, 2) 8800 грн. повернення стягувачеві авансового внеску, 3) 5365,53 грн. повернення стягувачеві заборгованості зі сплати судового збору, 4) 763769,22 грн., що еквівалентно 27170,73 доларів США, повернення стягувачеві заборгованості, 5) 76376,83 грн., що еквівалентно 2717,07 доларів США, повернення основної винагороди приватного виконавця, 6) 65628,44 грн. повернення боржнику надміру стягнутих коштів.

З відповіді АТ «Універсал Банк» від 22.04.2020р. вбачається, що на запит ОСОБА_1 від 13.04.2020р. повідомлено, що залишок заборгованості за його кредитом станом на 22.04.2020р. складає 16231,13 доларів США.

Також представником заявника долучено скріншоти листування ОСОБА_1 із працівниками банку через електронну пошту з пропозиціями банку погодити врегулювання заборгованості шляхом сплати ОСОБА_1 1000 доларів США.

Перевіряючи, чи відповідали оскаржувані дії виконавця вимогам закону, чи прийняті вони в межах його повноважень та чи було порушено внаслідок його дій та рішення право заявника, суд застосовує такі норми права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 цього Закону визначено засади виконавчого провадження, такі як : 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону одним із видів виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ч. 1 ст. 4 Закону, зокрема у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. п. 6, 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 7 ст. 51 Закону передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в Додатку до цього Закону.

Тобто, на майно, яке перебуває в іпотеці та не входить до переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює право звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури примусового виконання рішення суду про стягнення боргу без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

Так, згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 50 цього Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

Статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють право державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Аналогічне положення містяться в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року по справі № 405/2299/15-ц та у постановах Верховного суду України від 28.09.2016 року у справі № 6-1680цс16 та у справі № 6-238 цс14 від 04.02.2015 року.

Виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові Верховного Суду від 21.11.2019р. у справі № 754/19912/14-ц, на яку посилався заявник у своїй скарзі та представник заявника в судовому засіданні, Верховний Суд зазначив, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Як убачається з зазначеної постанови, у цій справі заявник також вважав, що виконавцем порушено вимоги закону, оскільки в силу положень частини третьої стаття 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а не рішення суду про стягнення заборгованості. При цьому заявник, як і в справі, яка розглядається, також оскаржував постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою здійснено опис та накладено арешт на нерухоме майно (земельну ділянку), яке було ним передано в іпотеку стягувачу. У цій справі Верховний Суд вказав, що державний виконавець під час винесення постанови про опис та арешт майна боржника реалізації майна боржника діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Тому доводи заявника і його представника про те, що виконавцем порушено вимоги ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним винесено постанову не про звернення стягнення на майно боржника, як це передбачено вказаною нормою, а постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, не заслуговують на увагу.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що державним виконавцем дотримано черговість звернення стягнення на майно, яка передбачена у ст. 50 Закону. Так, виконавцем вжито заходів щодо встановлення наявності у боржника ОСОБА_6 рухомого майна та коштів на рахунках. Оскільки належний боржнику автомобіль перебуває в розшуку, кошти на банківських рахунках виявлені у зовсім незначному розмірі (103,4 грн. та 308,13 грн.), на об`єкти житлової нерухомості стягнення звертається в останню чергу, суд вважає, що виконавцем при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2019р. було дотримано вимоги закону.

Окремо суд звертає увагу на доводи заявника про невідповідність змісту виконавчого документу в оскаржуваній постанові.

Так, у постанові Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі № 235/4897/14-ц, на яку посилався заявник у своїй скарзі та представник заявника в судовому засіданні, Верховний Суд зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження, яка не містить підпису державного виконавця, не створює для боржника юридичних наслідків, отже не порушує його права чи свободи, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. При цьому Верховний Суд виходив із положень статті 383 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, та містила положення, аналогічні тим, що викладені у статті 451 ЦПК України в чинній редакції.

Суд бере до уваги, що в оскаржуваній постанові дійсно зазначено про солідарне стягнення судового збору замість стягнення його порівну, однак сума стягнення 5365,53 грн. повністю відповідає змісту виконавчого документа, саме така сума судового збору відповідно до розпорядження виконавця була визначена для розподілу стягнутих з боржника коштів у рахунок судового збору і саме ця сума перерахована виконавцем у користь АТ «Універсал банк» згідно з платіжним дорученням.

Також в оскаржуваній постанові не зазначено деталізації сум, які входять до загальної суми стягнення, як це вказано у виконавчому документі, однак загальна сума заборгованості в розмірі 763769,22 грн., що еквівалентно 27170,73 доларів США, відповідно до розпорядження виконавця була визначена для розподілу стягнутих з боржника коштів у рахунок заборгованості та перерахована виконавцем у користь АТ «Універсал банк».

Доводи представника заявника про те, що цей платіж повинен був бути розбитим на суми, які зазначені у виконавчому документі, а саме, що 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками, і внаслідок відсутності такого поділу банк продовжує нараховувати заявнику заборгованість, не підтверджені належними доказами.

Так, у відповіді АТ «Універсал Банк» від 22.04.2020р., якою на запит ОСОБА_1 від 13.04.2020р. банк повідомляє, що залишок заборгованості за його кредитом станом на 22.04.2020р. складає 16231,13 доларів США, не зазначено ні номеру кредитного договору, ні інших його реквізитів, ні виду платежів, за яким існує заборгованість, ні періоду, за який ця заборгованість виникла. Із скріншотів листування ОСОБА_1 з працівниками банку через електронну пошту, з пропозиціями банку погодити врегулювання заборгованості шляхом сплати ОСОБА_1 1000 доларів США, ці обставини встановити також не можливо. Зазначені докази не обгрунтовують припущень заявника про те, що внаслідок невідповідності змісту виконавчого документу в оскаржуваній постанові після закінчення виконавчого провадження стягувач продовжує нараховувати заборгованість.

Таким чином, судом не встановлено, що внаслідок зазначення в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження про солідарне стягнення судового збору замість стягнення його порівну, та незазначення деталізації сум, які входять до загальної суми стягнення, порушені права заявника.

Дії виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця, а зазначені вище невідповідності оскаржуваної постанови резолютивній частині виконавчого документа не призвели до порушення прав заявника.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що виконавець під час винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2019р. діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб та порядок, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

З цих підстав суд вважає, що скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 450-452, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича при зверненні стягнення на майно боржника нежитлове торгово-офісне приміщення, загальною площею 58,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зведеному виконавчому провадженні ВП №59603536, яке об`єднує ВП №59596455 і ВП №59596801, та постанову від 27.11.2019р. ВП №59596455 про опис та арешт майна (коштів) боржника відмовити.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Повна ухвала складена 24 липня 2020 року.

Головуючий суддяН. М. Сташків