Постанова

Іменем України

19 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 278/260/19-ц

провадження № 61-8580св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державне підприємство «Сетам»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та державного підприємства «Сетам»

(далі - ДП «Сетам») про визнання недійсним правочину щодо реалізації майна на електронних торгах, визнання недійсним акта про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, придбане з електронних торгів.

Позов мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку, загальною площею 109,1 кв. м, та земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0041, за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1), яке було виставлено на прилюдні торги

у рамках проведення виконавчих дій щодо примусового виконання судового рішення.

Вважала, що прилюдні торги, які відбулися 25 січня 2018 року, було підготовлено та проведено із порушенням Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів

з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати: недійсним правочин від 25 січня 2018 року щодо реалізації майна, зокрема: житлового будинку, загальною площею 109,1 кв. м, та земельної ділянки, площею

0,25 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0041,

на електронних торгах; недійсним акт про проведення електронних торгів; недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів; скасувати державну реєстрацію права власності на майно, придбаного

з електронних торгів.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно,

а саме: житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0041, яка знаходиться за вказаною адресою,

а також заборони вчиняти будь-які дії ОСОБА_3 щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 , з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки.

Заява мотивована тим, що однією із підстав спору є незаконність торгів

з реалізації вищевказаного майна, оскільки порушено процедуру

їх проведення, а тому, як вона вважала, угода щодо реалізації її майна

є недійсною.

Вважала, що існує ризик подальшого незаконного відчуження зазначеного майна, що у подальшому може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок

та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0041, яка знаходиться за вказаною адресою, а також заборони вчиняти будь-які дії ОСОБА_3 щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації

ОСОБА_1 , з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області

від 15 лютого 2019 року у складі Зубчук І. В. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, господарські будівлі і споруди,

що розташовані за задресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0041, за вказаною адресою.

Заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації

ОСОБА_1 з житлового будинку, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди (у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки предметом позову є визнання недійсним правочину щодо реалізації на електронних торгах від 25 січня 2018 року житлового будинку та земельної ділянки, тому обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого

2019 року скасовано в частині накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди

(у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання),

з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки, та постановлено у цій частині нове судове рішення про відмову

у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині. У іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про те,

що не вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту

на житловий будинок та земельну ділянку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом із тим суд апеляційної інстанції вважав, що вимоги заяви про забезпечення позову в частині накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди

(у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання),

з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки, не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не співмірні

із обсягом заявлених у цій справі позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача,

а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні її заяви про забезпечення позову та в цій частині залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити в силі.

Постанова суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції, в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку

до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду

не є (статті 400 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції прийняте з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи.

Вважала, що її доводи щодо забезпечення позову в частині накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди (утому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки є обґрунтованими, а міри, які здійснені згідно ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2019 року щодо забезпечення позову такими, що повністю узгоджуються

із вимогами закону, а тому судом апеляційної інстанції помилково застосовано пункт 3 частини першої статті 376 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

із Житомирського районного суду Житомирської області.

У червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Житомирського апеляційного суду

від 20 березня 2019 року задоволено. Зупинено виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (тут і далі

у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи

в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так

і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»

(із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем

на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання

чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості

і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову

і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду

у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції у частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою

АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди (у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння на територію будинку та земельної ділянки та постановляючи у цій частині нову постанову, суд апеляційної інстанції, враховуючи не співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов правильного

та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій частині.

Обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо зупинення виконання постанови

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року було зупинено виконання постанови Житомирського апеляційного суду

від 20 березня 2019 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання судового рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року

в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, зняття з реєстрації ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , включаючи господарські будівлі і споруди (у тому числі від відключення електро-, водо-, газопостачання), з одночасною забороною потрапляння

на територію будинку та земельної ділянки залишити без змін.

Поновити виконання постанови Житомирського апеляційного суду

від 20 березня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович