ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №2/756/719/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Табачука Д.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що у вказаній квартирі зареєстрований він та його колишня дружина ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 30.10.2017, з цього часу відповідач з дитиною в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не бере.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнень, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він є надуманим та неправдивим, оскільки вона не має жодних намірів здійснювати позивачу перешкоди у користуванні його майном, натомість у квартирі зареєстрований їх спільний з позивачем син, якому необхідно буде користуватися медичною допомогою, влаштовуватися до навчальних закладів, а залишити його проживати разом з позивачем вона не може, оскільки він є інвалідом І групи по зору та не може не тільки за дитиною доглянути, а й за собою, тому ним опікується соціальний працівник. Крім того, відповідач зазначила, що позивач зловживав алкогольними напоями та неодноразово підіймав на неї руку, що послугувало зверненню відповідача до суду з позовом про розірвання шлюбу. Неодноразові виклики поліції додому не дали жодних результатів, тому відповідач вимушена була разом з дитиною поїхати на тимчасове проживання до її батьків. Разом з тим, як пояснює відповідач, про добровільне залишення квартири мова не йшла, оскільки вона фактично тікала від чоловіка-тирана. Відповідач вказує, що позбавлення її права користування квартирою зумовить неможливість повноцінного піклування про дитину, як то в медичному обслуговуванні, влаштуванні в дитячий садок, звернення до органів соціального захисту населення.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позов в повному обсязі. Вказав, що відповідач з дитиною в його квартирі не проживають більше року, натомість він проживає у квартирі разом зі своїм батьком-інвалідом І групи по зору. Зазначив, що відповідач добровільно виїхала з його квартири.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачу на підставі договору дарування квартири від 11.10.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. (а.с. 11).

Згідно довідки Липоводолинської селищної ради №2789 від 24.10.2017 відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 незареєстровані, але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Як убачається з відповіді Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві №Г-5689/125/51-052017 від 28.11.2017 (а.с.32), наданої на звернення ОСОБА_2 з приводу конфлікту з колишнім чоловіком, в ході виконання матеріалу на неодноразові відвідування кв. АДРЕСА_2 двері ніхто не відчинив, у зв`язку з чим опитати власників квартири з даного приводу не надалось можливим. З заяви також убачається, що адресу ОСОБА_2 зазначено як: АДРЕСА_3 .

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 30.10.2017 шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено судом, сторони на час ухвалення рішення проживали окремо, зокрема, ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14).

Факт непроживання відповідача з сином у квартирі позивача також підтверджується актами комісії Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Оболонського району м. Києва від 11.04.2018 року, від 10.01.2019 року, від 03.06.2019 року (а.с.6, 39, 89).

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

З матеріалів справи убачається, що позивач набув право користування спірною квартирою у зв`язку із укладенням шлюбу з позивачем, який згодом було розірвано.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, АДРЕСА_1 ; адреса для листування - АДРЕСА_4 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, АДРЕСА_1 ; адреса для листування - АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба