У Х В А Л А

4 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 711/6290/18

Провадження № 14-19зц20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Лященко Н.П.

суддів: Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2019 року та ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України (далі - ПФУ), Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року, визнано протиправним та скасовано наказ ПФУ від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління ПФУ в Тальнівському районі Черкаської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління ПФУ в Тальнівському районі Черкаської області з 3 квітня 2017 року. Стягнуто зі Звенигородського об`єднаного управління ПФУ Черкаської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 90 630,00 грн без урахування обов`язкових податків та зборів. В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій голови правління ПФУ Зарудного О.Б., пов`язаних із виданням і підписанням пункту 4 наказу ПФУ від 29 березня 2017 року № 213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області», відмовлено.

Внаслідок протиправних дій відповідачів, які полягали у незаконному звільненні ОСОБА_1 , йому було завдано майнової шкоди у вигляді зайвих витрат на пальне при перевезені його дружини з робити й на роботу на власному авто на загальну суму 14 487,13 грн, які позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь.

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 заявив відвід головуючому судді суду першої інстанції.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

1 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про відвід головуючому судді, яка була конкретизована 2 квітня 2019 року в системі «Електронний суд».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 квітня 2019 року у задоволенні заявленого відводу судді відмовлено.

Ухвалами Черкаського апеляційного суду від 4 листопада 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого та 8 квітня 2019 року з тих підстав, що оскаржувані ухвали не підлягають перегляду судом апеляційної інстанції, оскільки право на їх оскарження не передбачено частиною першою статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

2 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просив скасувати ухвали Черкаського апеляційного суду від 4 листопада 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосуванням та порушення апеляційним судом норм процесуального права.

9 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, в якій просив скасувати це судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою від 10 грудня 2019 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки за змістом положень пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених цією ж нормою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 12 грудня 2019 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Черкаського апеляційного суду від 4 листопада 2019 року з підстав, визначених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

28 січня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду на офіційну електронну поштову скриньку суду надійшла заява ОСОБА_1 , підписана кваліфікованим електронним підписом, у якій порушується питання про скасування ухвал Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2019 року та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року і направлення справи до Касаційного цивільного суду для продовження розгляду. Крім того, ОСОБА_1 просить Верховний Суд після винесення рішення у справі звернутись до Конституційного Суду України для вирішення питання про внесення подання щодо конституційності Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» в частині обмеження права на касаційне оскарження судових рішень та Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» в частині внесення змін до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на приписи статті 22 Конституції України та статті 10 ЦПК України.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Вичерпний перелік підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлено статтею 403 ЦПК України. При цьому питання про передачу цивільної справи за касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно зі статтями 403, 404 цього Кодексу відноситься до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Касаційного цивільного суду (окрім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до глави 3 розділу V ЦПК України) та самостійного вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про передачу їй на розгляд цивільної справи за касаційною скаргою.

Оскільки ухвалами Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2019 року та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційними скаргами на постанову Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року та ухвали цього ж суду від 4 листопада 2019 року, а Велика Палата Верховного Суду відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями ні здійснювати перегляд таких ухвал, ні вирішувати питання про передачу справи їй на розгляд, підстави для прийняття цієї заяви до розгляду відсутні.

Інші питання, порушені у заяві, не належать до компетенції Великої Палати Верховного Суду. Статтею 10 ЦПК України передбачено звернення суду до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. Із таким зверненням до Верховного Суду звертається той суд, який ухвалюючи рішення у справі застосував норми Конституції України як норми прямої дії та не застосував закон чи інший правовий акт, який суперечить Конституції України.

Керуючись статтями 388, 403, 409 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2019 року та ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року відмовити та повернути її разом з доданими матеріалами заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко
Т. О. Анцупова В. С. Князєв
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Ю. Л. Власов В. В. Пророк
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. С. Ткачук
В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич
Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська
О. С. Золотніков