Справа № 202/1103/16-ц
Пров. № 2/202/20/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 липня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.

при секретарі: - Нетеса Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічними позовами ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним, та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, указуючи, що 26.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-300/569/2007. Відповідно до умов Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 19.10.2022 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором.

Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 договору поруки № SR-300/569/2007 від 26.10.2007 року та з ОСОБА_3 договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.

Втім, ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв`язку з зазначеним, станом на 10.02.2016 року виникла заборгованість у розмірі 151 471,63 доларів США, що складається з: 126 633,90 доларів США залишку заборгованості за тілом кредиту; 24 837,73 доларів США заборгованості за відсотками.

У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року у розмірі 151 471,63 доларів США.

05.05.2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк» та, уточнивши зустрічні позовні вимоги, зазначила, що дійсно 26.10.2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк»,правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-300/569/2007, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 19.10.2022 року. ОСОБА_1 зазначила, що при укладенні вказаного кредитного договору Банком було порушено норми чинного законодавства, у зв`язку з чим вказаний кредитний договір має бути визнаний недійсним з наступних підстав. Так, Банк при укладанні спірного правочину свідомо та навмисно ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору його ціни, а саме абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора. Вважає, що в діях Банку наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка мала місце у зв`язку з введенням її, як споживача, в оману. Оскільки вказаний договір є договором споживчого кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору), перед укладенням договору кредитодавець повинен був повідомити її у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Однак перед підписанням кредитного договору вона, ОСОБА_1 , не отримувала інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства. У кредитному договорі Банком, в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не зазначено сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, не вказано реальну процентну ставку, що позбавило її, ОСОБА_1 , можливості реально оцінити на той момент, а також в майбутньому, свою платоспроможність для подальшого здійснення погашення кредиту. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що в момент підписання Договору між сторонами вона була введена в оману Банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, тому її волевиявлення на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили її волевиявленню на його укладення саме на таких умовах. Відповідач зазначила, що Банк приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку вона сплатила би банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 ухвалою суду від 05.05.2016 року прийнята до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднана в одне провадження.

14.12.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», зазначаючи, що 26.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-300/569/2007. Відповідно до умов Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 19.10.2022 року. Для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором між нею, ОСОБА_3 , та Банком був укладений договір поруки № SR-300/569/2007 від 26.10.2007 року. 07.04.2009 року між позичальником та Банком був укладений додатковий договір до кредитного договору, згідно з умовами якого процентну ставку за користування кредитними коштами було збільшено з 3,49% річних до 4% річних. 18.11.2013 року був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору, згідно з яким було змінено умови договору стосовно сплати боржником процентів за користування кредитом. 06.02.2014 року був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно з яким була зменшена фіксована відсоткова ставка річних за користування кредитом з 4% річних до 3,75% річних. 17.04.2014 року був укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору, згідно з яким було змінено умови договору, а саме відсоткова ставка склала 11,75. ОСОБА_3 зазначила, що, оскільки кредитний договір № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року передбачає погашення заборгованості частинами шляхом внесення щомісячних платежів, а строк дії договору поруки вказаним договором чітко не визначений, то Банк відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України мав право пред`явити до неї як поручителя вимогу протягом шести місяців з дати порушення позичальником зобов`язання щодо сплати чергового щомісячного платежу. Однак, Банк вимогу до неї протягом шести місяців з дня порушення позичальником зобов`язання щодо внесення чергового щомісячного платежу не пред`явив, у зв`язку з чим договір поруки є припиненим.

З цих підстав ОСОБА_3 просила суд визнати договір поруки № SR-300/569/2007 від 26.10.2007 року, укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк», припиненим.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 ухвалою суду від 14.12.2016 року прийнята до спільного розгляду із первісним позовом та зустрічним позовом ОСОБА_1 та об`єднана в одне провадження.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 заперечувала, зазначаючи, що відповідачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки кредитний договір, котрий є предметом спору по справі, був укладений 26.10.2007 року, а з цим зустрічним позовом до суду відповідач звернулася лише 05.05.2016 року, тобто після спливу більш ніж 8 років після укладення кредитного договору. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив суд застосувати до зустрічних вимог відповідача ОСОБА_1 строк позовної давності. Також представник позивача указав, що доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не отримала інформацію про умови кредитування, не відповідають дійсності. Перед початком укладання договору відповідач була ознайомлена з його умовами і підписала його, виразивши своє волевиявлення. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору та інше, які передують укладенню договору, була надана позичальнику та не оспорювалася ним. ОСОБА_1 не додала до зустрічного позову жодного доказу того, що під час укладання кредитного договору вона не мала можливості прочитати даний договір та детально ознайомитися з його умовами. Натомість, ОСОБА_1 протягом тривалого часу, а саме до червня 2014 року, здійснювала погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про згоду ОСОБА_1 із всіма умовами кредитного договору. Відповідачем не доведено, що Банк під час укладення кредитного договору ввів її в оману. Остання, вирішивши оформити кредитний договір, була вільна як у виборі кредитних установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування, ніхто не примушував позичальника укладати кредитний договір, це була її особиста воля. Просила суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 представник позивача зазначила, що заперечує проти його задоволення, оскільки у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. За таких обставин, припиняються лише правовідносини за договором поруки, котрі залишилися поза межами шестимісячного строку з дня порушення позичальником обов`язку щодо сплати чергового платежу. В іншій частині правовідносини за договором поруки продовжують діяти до закінчення строку дії договору до 19.10.2022 року. За таких обставин, представник позивача просила суд відмовити ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти позову ПАТ «ОТП Банк». В обґрунтування заперечень проти позову посилався на підстави, викладені в зустрічному позові ОСОБА_1 , які підтримав під час розгляду справи та просив задовольнити. Не заперечував проти задоволення зустрічних вимог ОСОБА_3 .

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог Банку з підстав, викладених в зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який під час розгляду справи підтримав та просив задовольнити.

Представник третьої особи Управління Національного банку України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові пояснення, у котрих зазначив, що оскільки Національний банк не є стороною кредитного договору, а договір укладено між позивачем та відповідачем, у Національного банку відсутні правові підстави для надання оцінки діям Банку при укладенні та виконанні відповідачем та позивачем умов договору та втручання у діяльність відповідача з питань, що не належать до компетенції Національного банку України. Просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 69-70 т. 1).

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-300/569/2007. Відповідно до умов Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 19.10.2022 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами за плаваючою процентною ставкою 3,49 % + FIDR в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 5-9 т. 1, а.с. 145 т. 2).

Додатковим договором № 1 від 07.04.2009 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року між Банком та ОСОБА_1 визначено, що на період з 21.04.2009 року по 21.12.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 9,97% річних, а з 21.12.2009 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором буде використовуватися плаваюча процентна ставка фіксований відсоток 4% річних + FIDR. У зв`язку з цим, графік платежів викладено у новій редакції (а.с. 10-11 т. 1).

18.11.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, умовами котрого передбачено викладення графіку платежів у новій редакції (а.с. 12-13 т. 1).

06.02.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, умовами котрого внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме визначено, що на період з 06.02.2014 року до моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR, а на період з моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 4% + FIDR. У зв`язку з цим доповнено кредитний договір новим графіком платежів (а.с. 14 т. 1).

17.04.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, умовами котрого визначено, що на період з 17.04.2014 року до 21.04.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR, на період з 22.04.2014 року до 18.09.2014 року буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 11,75% річних, а з 19.09.2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR. У зв`язку з цим графік платежів викладено у новій редакції (а.с. 15-21 т. 1).

На забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-300/569/2007 від 26.10.2007 року (а.с. 22).

Додатковим договором № 1 від 07.04.2009 року до Договору поруки № SR-300/569/2007 від 26.10.2007 року доповнено п. 2.1 Договору поруки п. 2.2.1, відповідно до якого в разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього Договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору (а.с. 23 т. 1).

Крім цього, з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року (а.с. 24).

Додатковим договором № 1 від 07.04.2009 року до Договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року доповнено п. 2.1 Договору поруки п. 2.2.1, відповідно до якого в разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього Договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору (а.с. 25 т. 1).

Додатковим договором № 2 від 17.04.2014 року до Договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року внесено зміни до Договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3 , зокрема, визначено розмір боргових зобов`язань станом на дату укладення Договору, доповнено Договір поруки новими пунктами (а.с. 26-27 т. 1).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, котра станом на 10.02.2016 року становить 151 471,63 доларів США та складається з: 126 633,90 доларів США залишку заборгованості за тілом кредиту; 24 837,73 доларів США заборгованості за відсотками.

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 125-126 т. 1).

Ухвалою суду від 29.11.2017 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 по справі була призначено судово-економічна експертиза, на вирішення котрої були поставлені наступні запитання: 1) Чи відповідає визначена в додатку № 1 («Графік платежів») до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року сума щомісячного платежу за кредитним договором вихідним параметрам кредитування, зазначеним в договорі № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року? 2) Якій реальній процентній ставці відповідає щомісячний платіж, визначений у додатку № 1 («Графік платежів») до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року? 3) Чи відповідає розрахунок абсолютного значення подорожчання кредиту, зазначений у додатку № 1 («Графік платежів») до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, в сумі 171786,88 доларів США вихідним параметрам кредитування, визначеним у кредитному договорі № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року? 4) Чи відповідають вказані в додатку № 1 («Графік платежів») до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року дані щодо загальної вартості кредиту в розрізі її елементів (платежу по тілу кредиту, платежу за нарахованими процентами, загального платежу за розрахунковий період, супутніх витрат на користь банку та на користь третіх осіб) вихідним параметрам кредитування, визначеним у кредитному договорі № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року? 5) Який розмір заборгованості за сумою кредиту за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року станом на 10.02.2016 року? 6) Який розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року станом на 10.02.2016 року?

Згідно зі статтею 1050 та частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів від дати одержання позичальником відповідної вимоги (а.с. 7 зворотній бік т. 1). Аналогічні положення містяться у п.п. 2.1.4.1 Додаткового договору № 1 від 07.04.2009 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року (а.с. 10 т. 1 зворотній бік), у п.п. 2.1.3.2 Додаткового договору № 2 від 18.11.2013 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року (а.с. 12 т. 1), у п.п. 2.1.5.2 Додаткового договору № 3 від 17.04.2014 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року (а.с. 15 т. 1 зворотній бік).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем, всупереч вимогам пункту 1.9.1 кредитного договору та відповідних підпунктів у Додаткових договорах до нього, не направлялася на адресу відповідачів вимога про дострокове повернення кредиту. Вказана обставина не заперечувалася представником позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що, не пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, у ПАТ «ОТП Банк» не виникло право дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, строк дії якого закінчується у 2022 році.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не було дотримано порядку пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» в частині вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стосовно вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 року, котре набрало законної сили 23.07.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано припиненим договір поруки № SR-300/569/2007 від 26.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 188 т. 6).

За таких обставин, відсутні правові підстави для відповідальності ОСОБА_2 як солідарного боржника за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк».

Суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, 26.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-300/569/2007, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 19.10.2022 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами за плаваючою процентною ставкою 3,49 % + FIDR в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 5-9 т. 1, а.с. 145 т. 2).

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору сторонами Договору погоджено графік погашення кредиту і відсотків за користування кредитом (а.с. 114-117 т. 2).

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2 кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту 178 400,00, долар США; цільове використання кредиту придбання нерухомого майна; річна база нарахування процентів 360 календарних днів; сума першочергового внеску 0% вартості нерухомого майна; дата остаточного повернення кредиту 19.10.2022 року (а.с. 5 т. 1).

У пункті 3 Договору сторони обумовили, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,49% річних + FIDR та передбачили, що в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватися Банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку, передбаченому цим Договором (а.с. 5 т. 1).

Додатковим договором № 1 від 07.04.2009 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року між Банком та ОСОБА_1 визначено, що на період з 21.04.2009 року по 21.12.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 9,97% річних, а з 21.12.2009 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором буде використовуватися плаваюча процентна ставка фіксований відсоток 4% річних + FIDR. У зв`язку з цим графік платежів викладено у новій редакції (а.с. 10-11 т. 1).

18.11.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, умовами котрого передбачено викладення графіку платежів у новій редакції (а.с. 12-13 т. 1).

06.02.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, умовами котрого внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме визначено, що на період з 06.02.2014 року до моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR, а на період з моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 4% + FIDR. У зв`язку з цим доповнено кредитний договір новим графіком платежів (а.с. 14 т. 1).

17.04.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, умовами котрого визначено, що на період з 17.04.2014 року до 21.04.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR, на період з 22.04.2014 року до 18.09.2014 року буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 11,75% річних, а з 19.09.2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR. У зв`язку з цим, графік платежів викладено у новій редакції (а.с. 15-21 т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 оскаржує кредитний договір з тих підстав, що вона не була проінформована про умови кредитування, чим була введена в оману. Її волевиявлення на укладання кредитного договору на умовах, зазначених в цьому договорі, не було; умови договору з нею не узгоджувались.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом із нарахованими відсотками.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною шостою статті 11 Закону визначено, що споживач протягом чотирнадцяти календарних днів має право відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту, одночасно повернувши кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

У договорах за участі фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною першою статті 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що остання до червня 2014 року виконувала умови кредитного договору (а.с. 125-126 т. 1, а.с. 204 т. 5).

Спірним кредитним договором чітко визначено предмет договору, права та обов`язки сторін, забезпечення кредиту, порядок розрахунків, додаткові зобов`язання позичальника, відповідальність сторін, термін дії договору і порядок зміни умов договору, інші умови, визначено детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Також сторонами у додатку № 1 до кредитного договору графіку погашення кредиту, відсотків було обумовлено дату погашення кредиту, сплату відсотків, суму кредиту до погашення, суму відсотків до сплати (а.с. 205-228 т. 1).

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Банк надав позичальнику документи, які передували укладанню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки (а.с. 61-67 т. 6).

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки, як вже зазначалось вище, сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину.

Звернувшись до суду із цим зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що Банк ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору його ціни, а саме абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки.

Спірним кредитним договором передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом Банк використав плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,49 % річних + FIDR, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому Банк на власний розсуд установлює такі проценти.

Додатковими договорами встановлено: розрахунок процентів з 21.04.2009 року до 21.12.2009 року за фіксованою процентною ставкою у розмірі 9,97% річних, а з 21.12.2009 року до повного виконання зобов`язань за плаваючою процентною ставкою 4,00% + FIDR; розрахунок процентів з 06.02.2014 року до моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» за плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR, а на період з моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» за плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток 4% + FIDR; розрахунок процентів з 17.04.2014 року до 21.04.2014 року за плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR, на період з 22.04.2014 року до 18.09.2014 року за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,75% річних, а з 19.09.2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором за плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток 3,75% + FIDR.

Плаваюча процентна ставка - це процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватись банком в односторонньому порядку та в строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитором проміжки часу.

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента (у розмірі 3,49 % річних) + FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк до 360 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору.

Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірного договору недійсним немає.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.11.2015 року у справі №6-511цс15.

Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідачем ОСОБА_1 не доведено, що вона, укладаючи кредитний договір № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року, діяла під впливом обману з боку ЗАТ «ОТП Банк».

Не доведено відповідачем і того, що під час укладання договору вона не була ознайомлена з його умовами.

Крім того, висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Буряк Т.М. № 12/11.3/36 від 31.07.2018 року підтверджено відповідність зазначеного у графіку платежів розміру реальної відсоткової ставки 13,46% та абсолютного значення подорожчання кредиту розрахунку реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту за результатами судово-економічної експертизи (а.с. 24 т. 6 зворотній бік).

Представником Банку заявлено про застосування строку позовної давності до зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки спірний договір був укладений 26.10.2007 року, а із зустрічним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 05.05.2016 року.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом з пропуском строку позовної давності. Проте суд не приймає до уваги заяву представника Банку про застосування строку позовної давності до зустрічних вимог ОСОБА_1 , оскільки наявні самостійні підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Тож, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26.10.2007 року і приходить до висновку про відмову в їх задоволенні.

Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено судом, 26.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-300/569/2007, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 19.10.2022 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами за плаваючою процентною ставкою 3,49 % + FIDR в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 5-9 т. 1, а.с. 145 т. 2).

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року (а.с. 24).

Додатковим договором № 1 від 07.04.2009 року до Договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року доповнено п. 2.1 Договору поруки п. 2.2.1, відповідно до якого в разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього Договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору (а.с. 25 т. 1).

Додатковим договором № 2 від 17.04.2014 року до Договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року внесено зміни до Договору поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3 , зокрема, визначено розмір боргових зобов`язань станом на дату укладення Договору, доповнено Договір поруки новими пунктами (а.с. 26-27 т. 1).

Звернувшись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_3 зазначає, що договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року, укладений між нею і Банком, є припиненим, оскільки Банк не пред`явив до неї вимогу про дострокове повернення кредиту протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов`язання, котрий відповідно до умов кредитного договору настає щомісячно в день сплати чергового платежу. Оскільки після припинення позичальником ОСОБА_1 сплати щомісячних платежів Банк не пред`явив до неї вимогу, то й договір поруки припинив свою дію.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Оскільки судом встановлено, що кредитним договором № ML-300/569/2007, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , передбачено внесення чергових платежів позичальником щомісяця, а ОСОБА_1 припинила вносити щомісячні платежі з липня 2014 року, саме з цього часу у Банку виникло право звернутися до поручителів з вимогою про дострокове погашення заборгованості.

Однак, як встановлено судом, Банк із вимогою ані до позичальника ОСОБА_1 , ані до поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не звертався, у зв`язку з чим порука останніх припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Втім договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 не є припиненим.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 408/8040/12.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .

Оскільки суд дійшов висновку про відмову ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у задоволенні позовів, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України сторонам не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 13,81,89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.