Справа № 369/8935/20
Провадження №2/369/3979/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та застосування реституції, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та застосування реституції.

Разом з позовною заявою позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на:

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0271, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0270, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0269, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0268, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0272, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0267, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

Вимоги заяви обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_3 , усвідомлюючи що термін виконання зобов`язання за договором позики настав ще 17.11.2016 року, розуміючи що у подальшому відносно неї буде відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва про стягнення з неї у солідарному порядку боргу на користь ОСОБА_1 , бажаючи приховати своє майно та не допустити примусового звернення на нього стягнення уклала ІНФОРМАЦІЯ_2 зі своєю донькою ОСОБА_2 (Відповідач 1) договір дарування, за яким подарувала своїй дочці шість земельних ділянок, якій їй належали на праві приватної власності.

Оскільки ним заявлена майнова вимога про застосування наслідків недійсності правочинів - реституцію, то у разі не вжиття судом заходів забезпечення позову Відповідач ОСОБА_2 матиме реальну можливість на стадії розгляду даної справи укласти правочини з метою відчуження спірного майна, що в свою чергу призведе до неможливості виконання рішення суду в частині реституції, а заявити віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння він буде позбавлений права, оскільки звернутися із віндикаційним позовом може лише власник.

Саме тому позивач вважає за необхідне просити суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, право власності на яке було набуте Відповідачем ОСОБА_2 на підставі правочинів, правомірність яких він оскаржує.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням умов договору позики від 18.11. 2003 року, який був укладений між позивачем та ОСОБА_4 , який посвідчений нотаріусом Одинцовського нотаріального округу Московської області Нестеровим О.В., за реєстровим №ДГ-1-271, за умовами якого ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_1 3 000 000 доларів США. Дружина позичальника ОСОБА_3 надала письмову своєму чоловікові ОСОБА_4 на укладення договору позики.

Проте відповідач ОСОБА_3 , усвідомлюючи що термін виконання зобов`язання за договором позики настав ще 17.11.2016 року, розуміючи що у подальшому відносно неї буде відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва про стягнення з неї у солідарному порядку боргу на користь ОСОБА_1 , бажаючи приховати своє майно та не допустити примусового звернення на нього стягнення уклала ІНФОРМАЦІЯ_2 зі своєю донькою ОСОБА_2 (Відповідач 1) договір дарування, за яким подарувала своїй дочці шість земельних ділянок, якій їй належали на праві приватної власності.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на:

- земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0271, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0270, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0269, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0268, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0272, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0267, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, які на праві власності належать ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та застосування реституції задовольнити.

Накласти арешт на:

- земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0271, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0270, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0269, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0268, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,2 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0272, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина;

-земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:023:0267, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, які на праві власності належать ОСОБА_2 .

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Т.В. Дубас