КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 376/394/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Віговський С.І.

21 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Хілінського Анатолія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та просив, у зв`язку із невиконанням умов договору за № 1-17/12 від 17 грудня 2008 року стягнути:

- з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 23 300 000 грн.;

- солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суму заборгованості в розмірі 2 000 000 грн.;

- з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 9 605 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.01.2020 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 23 300 000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 2 000 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 9 605 грн.

В апеляційній скарзі Хілінський А.О. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує на сумність договору позики та договору поруки.

Зазначає, що ухвала суду про витребування оригіналів договорів виконана не була, що призвело до неможливості проведення почеркознавчого дослідження.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5814/2020
Вказує, що суд знехтував правом на захист відповідача - 1, будучи обізнаним про обставини, які перешкоджають з`явитися для надання вільних, експериментальних зразків підпису, у задоволенні клопотання про призначення фізико-хімічної експертизи відмовив, задовольнивши клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи в іншій експертній установі.

Звертає увагу на відсутність підтвердження права діяти ОСОБА_5 в інтересах позивача, листи від якого приймав суд.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначив, що до справи було надано оригінали договорів позики та поруки, які оглянув суд першої інстанції.

Зауважує, що доводи відповідача побудовані на його припущеннях та сумнівах, які не наводив при розгляді справи в суді першої інстанції.

У судовому засіданні Хілінський А.О. в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час та місце слухання справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасника цивільного процесу з урахуванням того , що суд апеляційної інстанції зробив все можливе для його повідомлення, в тому числі зробивши відповідне оголошення на офіційному сайті суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 1-17/12, згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 23 000 000 грн.

Згідно п. 1.4 договору позики Договір позики вважається безпроцентним. Одержання позикодавцем процентів від суми позики за цим договором не передбачається.

Пунктом 2.1 Договору позики передбачено, що виконання Позичальником визначених цим договором зобов`язань може забезпечуватись заставою (іпотекою), порукою згідно з законодавством України.

На підтвердження вказаного договору та для виконання зобов`язань за вказаним договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17 грудня 2008 року було укладено договір поруки № 1, згідно умов якого ОСОБА_4 поручилась перед позивачем виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики частково в розмірі 2 000 000 грн.

Згідно п. 1.1 Договору поруки Поручитель поручається перед Позикодавцем за виконання ОСОБА_2 свого обов`язку за повернення суми позики у розмірі 23 000 000, 00 грн. за договором позики № 1-17/12 від 17.12.2008, укладеним між Позикодавцем та Позичальником.

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що Поручитель зобов`язується перед позикодавцем за належне виконання Позичальником свого зобов`язання частково - в обсязі 2 000 000, 00 грн. і відповідає перед позикодавцем за порушення зазначеного зобов`язання.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у разі порушення Позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою, Позичальник і Поручитель відповідають перед Позикодавцем як солідарні боржники.

Окрім того, у разі прострочення позичальником строку повернення суми позики, договором було передбачено суму штрафу в розмірі 10 (відсотків), який позичальник зобов`язувався сплатити.

Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання та передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в сумі 23 000 000 грн. згідно умов договору. Отримані грошові кошти за договором позики ОСОБА_2 зобов`язувався повернути у строк до 17 серпня 2018 року, проте взяті на себе зобов`язання передбачені договором в строк не виконав і грошові кошти позивачу не повернув.

У зв`язку з порушенням відповідачами умов договору та невиконанням ними своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір позики, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов`язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов`язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у разі порушення Позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою, Позичальник і Поручитель відповідають перед Позикодавцем як солідарні боржники.

Отже, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин солідарні боржники мають нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язання позичальником.

Встановлено, що Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання та передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23 000 000 грн. згідно умов договору.

Отримані грошові кошти за договором позики ОСОБА_2 зобов`язувався повернути у строк до 17 серпня 2018 року, проте взяті на себе зобов`язання в передбачений договором строк не виконав і грошові кошти позивачу не повернув.

На виконання вимог ухвали суду від 14 березня 2019 року, позивачем надано до суду оригінал договору позики та оригінал договору поруки.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на надання до суду оригіналу договору позики, а також наявності в матеріалах справи належним чином завірених копій договору позики та договору поруки, колегія суддів вважає останні належними та допустимими доказами у даній справі.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що Поручитель зобов`язується перед позикодавцем за належне виконання Позичальником свого зобов`язання частково - в обсязі

2 000 000, 00 грн. і відповідає перед позикодавцем за порушення зазначеного зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі

23 300 000 грн. та солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суму заборгованості в розмірі

2 000 000 грн. правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду про витребування оригіналів договорів виконана не була є необґрунтованими, оскільки останні були надані позивачем суду першої інстанції, але не своєчасно.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що це сталося у зв`язку з побоюванням ОСОБА_3 втратити вказаний документ, враховуючи суму позики.

Колегія суддів, вважає вказаний довід необґрунтованим, у зв`язку з чим не знаходить підстав для скасування або зміни рішення суду

Доводи апеляційної скарги про те, що суд знехтував правом на захист відповідача - 1, будучи обізнаним про обставини, які перешкоджають з`явитися для надання вільних, експериментальних зразків підпису у задоволенні клопотання про призначення фізико-хімічної експертизи відмовив, задовольнивши клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи в іншій експертній установі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 29 березня 2019 року клопотання позивача ОСОБА_3 задоволено, а клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Хілінського Анатолія Олександровича задоволено частково. Призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості, судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення експерта поставлено наступне питання: - чи виконано підпис у договорі позики № 1-17/12 від 17.12.2008 року від імені ОСОБА_8 - ОСОБА_2 , чи іншою особою?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6), а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

27 серпня 2019 року до Сквирського районного суду Київської області з експертної установи надійшло клопотання експертів про надання додаткових матеріалів для проведення почеркознавчої експертизи, а саме вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 та експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 у зв`язку з чим виникла необхідність проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року провадження відновлено та призначено судове засідання для розгляду клопотання експертів.

Під час проведення судового засідання задовольнити клопотання експертів не представилося можливим, оскільки ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, а його представником - адвокатом Хілінським А.О. не надано жодних із запитуваних матеріалів, провадження у справі зупинено для отримання остаточного висновку експертів.

17 грудня 2019 року до суду надійшло повідомлення експертів Київського дослідного інституту судових експертиз від 10.12.2019 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку із чим провадження у справі поновлено та продовжено судовий розгляд справи.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідач - ОСОБА_2 перебуває в розшуку та його представник не може забезпечити його явку для відібрання експериментальних зразків.

За наведеного, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови представнику відповідача в проведені по справі почеркознавчої та фізико-хімічної експертизи.

А вищезгадані доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта про можливість відібрання зразку почерку та підпису відповідача в проведених експертизах в інших справах, іншого судочинства є безпідставними, оскільки останні висновки не стосуються даної справи та оцінка доказів відбувається у кожній справі окремо з урахуванням наявності всіх матеріалів справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував недоліки тексту договору позики, а саме зазначення поняття РНОКПП, яке було введено в законодавство пізніше, колегія суддів вважає також таким, що не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки представник відповідача не заперечував того факту, що у вказаному договорі позики міститься підпис саме відповідача, даних про те, що вказаний підпис було зроблено під впливом матеріали справи не містять.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що сторони зазначили таку назву коду, яка була прийнята у повсякденному житті, тому і була застосована у спірному договорі за домовленістю сторін і вказаний довід не був спростований стороною відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи суд першої інстанції не звернув увагу на невірну адресу реєстрації відповідача 2, колегія суддів також вважає безпідставним, враховуючи, що у спірному договорі відсутні посилання на адресу реєстрації поручителя, а зазначена адреса мешкання, що не є тотожними поняттями.

Посилання в апеляційній скарзі на процесуальні порушення суду першої інстанції мали місця, але на думку колегії суддів не потягнули за собою неправильного вирішення справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, Хілінськиим А.О. в інтересах ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Більш того, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що спірний договір позики було оскаржено відповідачем по справі.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що сам по собі факт знаходження особи у розшуку, в даному випадку відповідача по справі, не позбавляє позивача права на судовий захист, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором. Суд першої інстанції зробив усе можливе щодо розгляду справи з урахуванням інтересів обох сторін по справі і кожна із них скористалася своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хілінського Анатолія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.07.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

Н.В. Поліщук