Справа № 296/2848/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі: головуючого судді Шалоти К.В., розглянувши y порядку спрощеного позовного провадженні за відсутності сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Грозинське" про стягнення заборгованості із заробітної плати, виплати вихідної допомоги при звільненні, виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. 13.04.2020 ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовом до Державного підприємства "Грозинське" (далі також відповідач Підприємство), в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь 192 484,20 грн., з яких: 57630 грн. заборгованість з виплати заробітної плати при звільненні з посади в.о. директора Підприємства, 69 156 грн. заборгованість з виплати вихідної допомоги при звільненні з посади в.о. директора Підприємства, 5 763 грн. заборгованість з виплати компенсації за 15 календарних днів невикористаної відпустки при звільненні з посади в.о. директора Підприємства, 57 630 грн за ст. 117 КЗпП України щодо невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, з посади в.о. директора Підприємства.

1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що 20.03.2019 на підставі наказу Міністерства аграрної та продовольства України (далі Мінагрополітики) ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки директора Підприємства строком два місяці до призначення керівника в установленому порядку. З 07.11.2019 наказом Мінагрополітики виконуючим обов`язки директора Підприємства призначено ОСОБА_2 .

1.3. Посилаючись на те, що трудові відносини позивача з Підприємством фактично тривали до листопада 2019 року, однак заробітна плата позивачу виплачена з березня по травень 2019 року та залишилась не виплачена заробітна плата за червень-листопад 2019 року в розмірі 59 935,20 грн, компенсація за 15 календарних днів невикористаної відпустки в розмірі 5 763 грн та вихідна допомога у розмірі шести посадових окладів в розмірі 69 156 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у загальному розмірі 180 958,20 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 05.05.2020 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі №296/2848/20, розгляд якої призначено у порядку спрощеного позовного провадження.

2.2. 13.05.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказував, що наказом Мінагрополітики від 20.05.2019 припинено виконання позивачем обов`язків директора Підприємства, заборгованість Підприємства перед позивачем відсутня, наказ від 06.11.2019 про звільнення позивача є сфальсифікованим та в книзі реєстрації наказів не зареєстрований, а за період з 21.05.2019 по 06.11.2019 в табелях обліку робочого часу прізвище позивача відсутнє.

2.3. 25.05.2020 позивач направив до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності.

2.4. 21.07.2020 сторони та їх представники у судове засідання не прибули, в установленому процесуальним законом порядку повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим суд перейшов до розгляду справи у спрощеному позовному провадженні за відсутності сторін на підставі документів, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. 20.03.2019 наказом Мінагрополітики №68-п позивача призначено виконуючим обов`язки директора Підприємства з 21.03.2019 до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці, що стверджується копією наказу від 20.03.2019 (а.с. 5).

3.2. 20.05.2019 наказом Мінагрополітики №132-п припинено виконання позивачем обов`язків директора Підприємства у зв`язку із закінченням терміну, визначеного наказом Мінагрополітики №68-п від 20.03.2019, що стверджується копією наказу від 20.05.2019 (а.с. 28).

3.3. 20.05.2019 позивач видав наказ про подовження виконання ним обов`язків директора Підприємства на невизначений строк до призначення керівника в установленому порядку, що стверджується копією наказу №13 від 20.05.2019 (а.с. 30).

3.4. 20.05.2019 позивач видав наказ №13/2 про скасування наказу №13 від 20.05.2019 за підписом позивача як такий, що не набрав чинності та не підлягає виконанню (а.с.31).

3.5. Відповідно до акту Підприємства №1 від 20.09.2019 позивачем вилучено печатку, статут Підприємства та книгу вихідної кореспонденції за 2019 рік (а.с. 32).

3.6. 06.11.2019 наказом Мінагрополітики №40 призначено ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора Підприємства з 07.11.2019 до призначення керівника цього підприємства в установленому порядку, що стверджується копією наказу від 06.11.2019 (а.с. 6).

3.7. Згідно наказу № 6/11/19 від 06.11.2019 за підписом позивача останній звільнений з посади виконуючого обов`язки директора Підприємства 06.11.2019 у зв`язку з припиненням повноважень через призначення керівника Підприємства на підставі наказу з особового складу Мінагрополітики від 06.11.2019 №40-п (а.с. 7).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

4.2. Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

4.3. Відповідно до статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

4.4. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

4.5. Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

4.6. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (у редакції на час визнання позивача переможцем конкурсу) управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

4.7. Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією відповідно до номенклатурних груп, до яких вони належать за показниками, затвердженими згідно з додатком N 2 цієї постанови.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1. Звертаючись до суду з даним позовом, який обґрунтовувався фактичним виконанням позивачем обов`язків директора Підприємства після 20.05.2019 та невиплату заробітної плати за період червень-листопад 2019 року, позивач просив: (і) стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати при звільненні з посади в.о. директора Підприємства у сумі 57 630 грн.; (іі) заборгованість з виплати вихідної допомоги при звільненні у сумі 69 156 грн.; (ііі) заборгованість з виплати компенсації за 15 календарних днів невикористаної відпустки при звільненні у сумі 5 763 грн. та (іv) середній заробіток за час затримки з виплати належних працівникові сум при звільненні у сумі 57 630 грн.

5.2. З матеріалів справи вбачається, що Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.03.2019 №68-п позивача було призначено виконуючим обов`язки директора Підприємства з 21.03.2019, зі встановленням строку до призначення керівника Підприємства в установленому порядку, та одночасно з вказівкою на крайній строк трудового договору, який не може перевищувати два місяці з дати призначення позивача на посаду.

5.3. Слід зазначити, що строковий трудовий договір є видом трудового договору, що укладений на певний строк (пункт 2 статті 36 КЗпП). При цьому, строк на який укладено трудовий договір може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк трудового договору обчислюваний місяцями відповідно до статті 241-1 КЗпП закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

При цьому, закінчення строку трудового договору є підставою для його припинення відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП. Звільнення за цією підставою не є звільненням за ініціативою роботодавця, тому воно може відбутися і в період тимчасової непрацездатності працівника, і під час його перебування у відпустці.

5.4. Відповідно до Наказу від 20.05.2019 № 132-п вбачається, що Мінагрополітики припинено виконання ОСОБА_1 обов`язків директора Підприємства у зв`язку із закінченням терміну, визначеного наказом Мінагрополітики від 20.03.2019 № 68-п.

5.5. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що дія трудового договору з ним була продовжена на невизначений строк до призначення директора Підприємства в установленому порядку на підставі статті 39 КЗпП України, оскільки строк дії трудового договору з позивачем визначався настанням юридичного факту призначення керівника Підприємства в установленому порядку, з одночасним встановлення граничного строку, який не мав перевищувати два місяці, однак у встановленому законодавством порядку у визначений строк він не був призначений на посаду директора Підприємства, тому припинення трудових відносин з позивачем з урахуванням змісту наказу про призначення відповідає пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Подібний правовий висновок сформульовано у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.10.2019 в справі № 310/2284/17 (провадження № 61-3146св18).

5.6. Також суд не приймає до уваги доводи позивача про фактичне виконання ним обов`язків директора Підприємства після 20.05.2019, оскільки після прийняття Мінагрополітики наказу від 20.05.2010 №132-п про припинення виконання ОСОБА_1 обов`язків директора Підприємства у зв`язку з закінченням строку його призначення, жодних правових підстав для подальшого виконання обов`язків директора Підприємства у позивача не було.

5.7. За таких обставин, приймаючи до уваги, що трудові відносини позивача з Підприємством припинилися 20.05.2020 на підставі наказу Мінагрополітики від 20.05.2019 № 132-п, який не визнаний незаконним та не скасований в установленому порядку, у зв`язку із закінченням строку, визначеного наказом Мінагрополітики від 20.03.2019 № 68-п, що відповідає пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення з Підприємства заборгованостей із заробітної плати; з виплати вихідної допомоги при звільненні; з виплати компенсації за 15 календарних днів невикористаної відпустки при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що нараховувалась позивачем за період червень-листопад 2019 року.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Звертаючись з даним позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, виплати вихідної допомоги при звільненні, виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилаючись на положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вказував про його звільнення від сплати судового збору при поданні позову.

6.3. У свої постанові Велика палата Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 вказала, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

6.4. Враховуючи, що при поданні до суду позовної заяви позивачем не сплатив судовий збір у встановленому законом розмірі, хоча звільнений від сплати судового збору лише за вимогу про стягнення заборгованості зі заробітної плати у розмірі 57 630 грн., а також те, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача в дохід державного бюджету несплачений при поданні позову судовий збір за вимоги про стягнення заборгованість (і) з виплати вихідної допомоги при звільненні у сумі 69 156 грн.; (іі) з виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 5 763 грн. та (ііі) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 57 630 грн., який відповідно до підпункту 1) пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 325,49 грн. (1% х (69 156 грн. + 69 156 грн. + 57 630 грн.)).

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1 325 (тисяча триста двадцять п`ять) гривень 49 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

Державне підприємство "Грозинське"

місцезнаходження за адресою:

Житомирська обл., Коростенський район, с. Грозине,

Суддя К. В. Шалота