Справа № 645/1562/20
Провадження № 2/645/1152/20
17 липня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Мартинової О.М.,
секретар судових засідань Костін О.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7370 грн..
Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що 25 серпня 2007 року сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться життям дитини. На даний час останній на зв`язок не виходить, грошові кошти на утримання доньки не виділяє, таким чином дитина знаходиться повністю на утриманні позивача. Однак, утримання доньки потребує вагомих грошових затрат. У 2015 році у дитини була підтверджена дитяча інвалідність, а у 2019 році ще одне захворювання, яке потребує відповідного лікування. При цьому, лікування дитини потребує постійних фінансових витрат, придбання медикаментів, медичне обстеження, тощо. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини інваліда у твердій грошовій суми в розмірі 5000 грн.
Крім того, у зв`язку із відсутністю спеціальних знань в галузі права позивач була вимушена звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, за послуги якої було сплачено останньою грошові кошти у розмірі 7370 грн.
Ухвалою суду від 25 березня 2020 року провадження за вищевказаною справою було відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання позивач, не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надав.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ст. 280 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів .
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 року.
Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 14 січня 2009 року). Батьками дитини відповідно до свідоцтва про народження записані сторони по справі, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу неповнолітній дитині.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання: синдром ОСОБА_4 , Q96, що підтверджується корінцем медичного висновку № 80 про дитину с інвалідністю віком до 18 років від 29 жовтня 2019 року, який дійсний до 19 грудня 2026 року.
Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Як випливає з позовної заяви на теперішній час сторони проживають окремо, дитина фактично проживає з матір`ю - позивачем.
З договору оренди квартири від 12.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач є достатньо молодою, здоровою, працездатною людиною та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явленні позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 183 СК України.
При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, при цьому сума аліментів у розмірі 2500 гривень, є більшою ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини віком 6 до 18 років, що встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Разом з тим, позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000,00 гривень. Посилання ОСОБА_1 на необхідність лікування дитини, суд до уваги не приймає, оскільки такі витрати є додатковими, що викликані особливими обставинами, зокрема хворобою дитини і позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом.
Суд зазначає, що згідно положень ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Положенням ст. 191 СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Частиною першою ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Щодо питання стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Як убачається із матеріалів справи, 26 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги населенню», в особі касира адміністратора Піхової Діани Олександрівни укладено договір № П-187, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за дорученням Замовника надати юридичні послуги, зазначені в п. 1.2 Договору: проект позовної заяви, проект заяви в органи опіки та піклування, проект заяви в прикордонну службу України, проект заяви в ДМС України, консультація.
Відповідно п. 3.1 вказаного договору, зазначено, що надання юридичних послуг, зазначених у п. 1.2 Договору становить 7370 грн. Крім того п. 3.2 вказано, що замовник вносить попередньо оплату в розмірі 500 грн.
В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7370 грн., позивачем надано фіскальні чеки про надання юридичних послуги від 03.03.2020 року на суму 3185,00 грн., від 03.03.2020 року на суму 3185,00 грн. та від 26.02.2020 року на суму 500 грн.
Проте, в матеріалах справи відсутні акт виконаних робіт за Договором № П-187 від 26.02.2020 року, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 були надані юридичні послуги, зі значенням їх вартість, детальний перелік послуг з вказанням погодинкової оплати, тобто відсутні докази надання юридичних послуг за вказаним договором.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7370 грн., таким чином відсутні підстави для задоволення вимоги в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 111, 112, 114, 166, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 206, 247, 280, 258-259, 268, 353 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місячного платежу, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2020 року.

Суддя