Справа № 306/2595/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 05 грудня 2019 року (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені по аліментах, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у листопаді 2018 р.

Просила стягнути з ОСОБА_1 пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за періоди: 2013 р. у сумі - 79 502,69 грн.; 2014 р. - 90 718,11 грн.; 2015 р. - листопад 2018 р. - 401 672, 73 грн., усього пені в розмірі - 571 893, 53 грн.

На обґрунтування позовних вимог указала, що рішенням Свалявського районного суду від 09.12.2005 р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки в розмірі 140,40 грн., починаючи з 11.11.2005 р. і до досягнення нею повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ухилявся від виконання покладеного на нього обов`язку щодо сплати аліментів, унаслідок чого в нього виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку від 30.07.2018 р. № 4-7/15 заборгованість по аліментах станом на 30.12.2015 р. становить 27 493,11 грн.

Позивач указує, що з січня 2013 р. аліменти сплачувалися частково і пеня за прострочення відповідно до СК України складає: за 2013 р. - 79 502,69 грн.; за 2014 р. - 90 718,11 грн.; за період 2015 - 2018 рр. - 401 672,73 грн., всього пеня склала - 571 893,53 грн. Позивач додала свій розрахунок заборгованості.

Рішенням Свалявського районного суду від 05 грудня 2019 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі - 133 674,02 грн.і 768,40 грн. у відшкодування судового збору на користь держави. У задоволенні решти вимог відмовлено.

ОСОБА_1 просить змінити це рішення і ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 257,36 грн. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-апелянт не погоджується із визначеною судом першої інстанції кількістю прострочених днів несплати аліментів. Відповідач вважає, що кількість прострочених днів несплати аліментів належить розраховувати із кількості днів у відповідному місяці, в якому виникла заборгованість.

-судом першої інстанції не було враховано поданих відповідачем доказів у підтвердження свого важкого матеріального становища, що в певній мірі вплинули на несвоєчасну сплату аліментів.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанціїі безпідставності доводів апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, зробив свій власний розрахунок пені по аліментах.

При цьому встановив, що сторони по справі єбатьками дитини - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно зісвідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.05.2009 р. ОСОБА_7 (позивач) уклала шлюб з ОСОБА_8 , після чого така змінила прізвище на шлюбне « ОСОБА_9 » (а.с.5).

Рішенням Свалявського районного суду від 09 грудня 2015 р. було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки в розмірі 140,40 грн. щомісячно, починаючи з 11.11.2005 р. і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віку (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 11.09.2010 р. ОСОБА_10 (відповідач) змінив ім`я на ОСОБА_1 (а.с.33).

Із копії виконавчого листа від 09.12.2005 р. установлено, що з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання доньки - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 140,40 грн. щомісячно, починаючи з 11.11.2005 р. і до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7).

Як убачається із розрахунку заборгованості по аліментах, виданого Свалявським РВ ДВС ГТУЮ у З/о за №4-7/15 від 30.07.2018 р., залишок заборгованості на період повноліття 30.12.2015 р. становить - 27 493,11 грн. (а.с.10-11).

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.06.2005 р., відповідач ОСОБА_12 уклав шлюб із ОСОБА_13 25.06.2005 р. (а.с.28).

На підставі трудової книжки серії НОМЕР_4 встановлено, що з 2005 р. відповідач офіційного працевлаштування не має (а.с.31-32).

Відповідно до ухвали Свалявського районного суду від 12.06.2019 р. по справі № 306/1576/13 відповідачу встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання неврегульованих боргових зобов`язань (а.с.27).

Великою Палатою Верховного Суду від 25 квітня 2018 р. у цивільній справі № 572/1762/15-ц було висловлено таку правову позицію із приводу спірних правовідносин.

Згідно з вимогами статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Саме таким чином судом першої інстанції було вирахувано розмір пені, яка підлягає сплаті відповідачем за порушення свого обов`язку зі сплати аліментів на утримання доньки. Розрахунок пені наданий відповідачем у суді першої інстанції (а.с.70) не може братися апеляційним судом до уваги, оскільки такий складено без урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі 572/1762/15-ц.

Відтак, довід апеляційної скарги стосовно того, що кількість прострочених днів несплати аліментів належить розраховувати із кількості днів у відповідному місяці, в якому виникла заборгованість, суперечить нормам матеріального закону та правовій позиції Верховного Суду.

Також апеляційний суд не бере до уваги довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано поданих відповідачем доказів у підтвердження свого важкого матеріального становища, що в певній мірі вплинули на несвоєчасну сплату аліментів, оскільки судом першої інстанції була надана належна правова оцінка доказам наданих відповідачем у підтвердження свого скрутного матеріального становища (а.с.29, 31-32, 34, 35-36, 37, 38, 39, 40), при цьому суд констатував, що наявність на утриманні хворої матері дружини та відсутність постійного місця роботи не може слугувати підставою, яка б звільнила боржника від сплати неустойки.

Підстав сумніватися у таких висновках суду першої інстанції немає.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Свалявського районного суду від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 24 липня 2020 р.

Судді: