Житомирський апеляційний суд
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/13297/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про встановлення способу спілкування з внуком та участі в його вихованні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила встановити способи спілкування її, як бабусі, із малолітнім онуком ОСОБА_3 та участі у вихованні дитини наступним чином: побачення протягом двох днів (субота та неділя поспіль) один раз на тиждень із 14.00 суботи до 18.00 неділі за місцем її перебування, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері онука, тобто відповідача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є її колишньою невісткою, яка півтора місяці тому заборонила їй зустрічатися із онуком та чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, чим порушені її права, передбачені ст.257 СК України.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким встановити способи спілкування її, як бабусі, із онуком - малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у вихованні онука, наступним чином: побачення упродовж 2-х днів (субота і неділя поспіль) один раз на тиждень із 14.00 суботи до 18.00 неділі за місцем її перебування, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері дитини - ОСОБА_2 . Також зобов`язати відповідача дотримуватися визначеного та встановленого судом способу, режиму і графіку прийняття участі її, як баби, у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини та в разі неможливості участі у вихованні та спілкуванні з дитиною внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку шкільних занять тощо) надати інший день замість встановленого графіком. Зазначає, що, на її думку, такий спосіб не суперечить бажанню дитини і є зручним для ОСОБА_4 часом, як свідчать події з кінця серпня 2019 року. Також посилається на те, що онук прагне одночасного спілкування із мамою, татом та нею, але відповідач не дозволяє дитині спілкуватися із бабусею зі сторони батька через образу на колишнього чоловіка та його матір за некоректне висловлювання на її адресу. Разом із тим, після подачі позову до суду та піврічного розгляду справи, після її хвороби, відповідач змінила своє відношення та, починаючи з 23 серпні 2019 року, ОСОБА_4 став приходити до неї додому щосуботи, а іноді залишається на ночівлю та перебуває до півдня неділі. Відповідач заперечує створення нею з липня 2018 року перешкод у спілкуванні сина із бабусею та намагається переконати суд у тому, що це не вона, а сам ОСОБА_4 так вирішив, що бабуся має «зникнути» з його життя. Проте, дитина не повинна бути заручником неприязних стосунків між дорослими, а останні повинні унеможливити психологічне травмування малолітньої дитини, яку належить виховувати у любові. Наполягає на тому, що встановлення порядку зустрічей із онуком відповідатиме інтересам ОСОБА_4 , який матиме змогу спілкуватися з бабусею з боку батька у звичному для нього режимі та незалежно від настрою мами, а вона (бабуся) матиме гарантований час для спілкування з онуком.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наголошує на тому, що з серпня місяця 2019 року бабуся та онук спілкуються, а тому спірні правовідносини, які були підставою звернення позивача із позовом до суду, відсутні. Прагнення бабусі мають враховувати, у першу чергу, бажання самої дитини. Примусові побачення із позивачем можуть вкрай негативно вплинути на формування психологічних особливостей та психологічно-емоційному стану дитини, що суперечить інтересам самої дитини, про що йдеться у письмовому висновку психолога та висновку органу опіки та піклування. Спілкування бабусі з ОСОБА_4 повинно відбуватися лише за бажанням самої дитини та у зручний для нього час, а не у примусовому порядку. Наполягає на тому, що не перешкоджала та перешкоджає своїй дитині спілкуватися з бабусею з боку батька.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8). Батьками хлопчика є ОСОБА_5 (батько) та ОСОБА_2 (мати).

Сторонами не заперечуються ті обставини, що батьки ОСОБА_4 розлучилася, а дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати із матір`ю, тобто відповідачем.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , тобто батька дитини, та бабусею ОСОБА_4 по лінії батька (а.с.24).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша).

Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга ст.257 СК України).

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Із висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо участі у вихованні та порядку спілкування позивача з онуком ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконкому Житомирської міської ради від 01 жовтня 2019 року №1096, вбачається, що відповідач разом із сином проживають у АДРЕСА_2 . У помешканні матір`ю створені належні умови для проживання та розвитку сина. Позивач разом із чоловіком проживають у АДРЕСА_1 , де створені прийнятні умови для перебування онука. На засіданні комісії з питань захист прав, яка створена при виконкомі Житомирської міської ради, 27 серпня 2019 року була заслухана думка ОСОБА_3, тобто дитини, який виявив бажання бути вислуханим, що передбачено ст.171 СК України. При цьому ОСОБА_6 повідомив, що раніше не хотів бачитися та спілкуватися з бабусею, оскільки був на неї ображений. Наразі спілкується, але при цьому зазначив, що у подальшому буде спілкуватися з бабусею лише за його бажанням та у зручний для нього час. Виходячи із інтересів дитини орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити позивачу участь у вихованні та порядок спілкування з онуком лише за бажанням дитини та у зручний для неї (дитини) час (а.с.167-168).

У висновку приватного психолога ОСОБА_7 зазначається про те, що факт нав`язування ОСОБА_4 примусового спілкування має негативний вплив, що проявляється у формуванні агресивного реагування (а.с.80). Спостерігається підвищений рівень тривожності, пов`язаний з відчуттям провини, очікування небезпеки та тиску у спілкуванні з батьком та бабусею. Дитина потребує соціально-психологічної реабілітації та корекції, внаслідок емоційного тиску та нав`язування спілкування зі сторони батька та бабусі.

Доводи апеляційної скарги грунтуються на переоцінці доказів та не спростовують тієї обставини, що з серпня 2019 року ОСОБА_4 став відвідувати позивача (бабусю) за місцем її проживання та інколи залишається на ночівлю, а привозить його до помешкання бабусі по лінії батька - відповідач, тобто мати. Отже, посилання апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції про те, що з серпня 2019 року між сторонами відсутній спір щодо участі бабусі у спілкуванні з онуком та його вихованні і наразі перешкод у позивача у прийнятті участі у житті ОСОБА_4 немає.

Разом із тим, примусові заходи (встановлення судом порядку спілкування та виховання) можуть спровокувати зворотну реакцію з боку дитини на спілкування із бабусею. Дитина є особистістю та заслуговує на повагу своїх почуттів.

Відносини між їх учасниками почали налагоджуватися та носять дуже чутливий характер, який передбачає тонкий підхід до вирішення питання, яким є налагодження спілкування онука із бабусею та прийняття останньою участі у вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що відносини мають будуватися на любові та взаємоповазі, а тому не вважає, що у даному випадку слід постановити рішення всупереч інтересам дитини, оскільки цього інтереси дитини, як раз не вимагають. Інтереси позивача не мають бути вищими за інтереси дитини, психіка якої, на відміну від дорослої людини, ще не до кінця сформована та порівняно є слабкою, а тому потребує захисту та мудрого підходу, а не тиску. Дитина не повинна бути заручником у відносинах дорослих.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не сприяють налагодженню стосунків між його учасниками, а тому в силу положень ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 13 квітня 2020 року.