Номер провадження: 22-ц/813/4826/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову вказано, що 18 вересня 2018 року між ОСОБА_1 (страхувальник) та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне» № -1000016 та Додаток 1 до цього договору, відповідно до умов якого були застраховані майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Hyundai Sonata, 2013 р.в., д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

16 січня 2019 року сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля Hyundai Sonataна д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої автомобіль Hyundai Sonataна д.н. НОМЕР_1 зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1427/19 від 18 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На виконання умов договору страхування, позивач 16 січня 2019 року повідомив страховика про ДТП, надав транспортний засіб для огляду та для проведення автотоварознавчої експертизи.

17 лютого 2019 року позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування № 21910ю, разом з якою було надано банківські реквізити для перерахування йому грошових коштів.

Листом № 163 від 11.03.2019р. страховик відмовив у визнанні події страховим випадком та здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на невиконання позивачем умов Договору страхування щодо своєчасної сплати другої частини страхового платежу та ненадання застрахованого транспортного засобу для повторного огляду.

Оскільки, позивач не погоджується з відмовою страховика у виплаті страхового відшкодування, він вимушений був звернутися з позовом до суду, та згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 226 636, 02 грн. та пеню у розмірі 2 424, 62 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 212 987 гривень 71 копійку та пеню за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 2 278 гривень 96 копійок відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне» №-1000016 від 18 вересня 2018 року. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Управління Державної казначейської служби України м. Одеси в Одеській областісудовий збір у розмірі 3229 гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись із рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції було поверхнево досліджено положення п. 5.4. Умов страхування.

У відзиві, наданим адвокатом Бабійчук І.В., яка діє в інтересах позивача, вказано, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про визнання подій 16 січня 2019 року страховим випадком, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2018 року сторони уклали Договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне» №-1000016 та Додаток 1 до цього Договору «Умови добровільного страхування наземного транспорту», за умовами якого були застраховані майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Hyundai Sonata, 2013 р.в., д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , строком на один рік до 18.09.2019 року.

Вигодонабувачем за Договором страхування визначено власника транспортного засобу - Аль- ОСОБА_4 , який уповноважив позивача на представництво його інтересів з питань розпорядження належним йому автомобілем Hyundai Sonata на підставі довіреності від 18.09.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом ОМНО Галієвським Д.О., зареєстрованої в реєстрі за № 1857.

Згідно п. 8.3., 9.1. Договору страхування, загальний страховий платіж за договором складає 18 773, 80 грн., та підлягає сплаті частинами по 4 693, 45 грн. в строк до 18.09.2018 року, 18.12.2018 року, 18.03.2019 року, 18.06.2019 року включно.

Відповідно до п. 6.2. Договору страхування, страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу та додаткового обладнання внаслідок ДТП, стихійних явищ, пожежі та вибуху, протиправні дії третіх осіб, інші випадкові події та викрадення транспортного засобу.

16 січня 2019 року на перехресті вул. Катериниська та вул. Троїцька у м. Одеса водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Hyundai», д/н НОМЕР_1 , на регульованому перехресті здійснив виїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого здійснив зіткнення із тролейбусом «Богдан» бортовий № НОМЕР_3 , та в подальшому по інерції скоїв наїзд на рекламну конструкцію, що призвело до пошкодження транспортного засобу.

Постановою Приморського районного суду м. Одеса від 18 лютого 2019 року по справі №522/1427/19, що набрала законної сили, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення вимоги п. 8.7.3.е ПДР, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. в дохід держави.

16 січня 2019 року позивач по телефону повідомив відповідача про настання страхової події.

Відповідно до п. 7.5.2. Додатку 1 до Договору страхування визначений обов`язок страховика, протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання події, що має ознаки страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику.

Пунктом 7.6. Договору визначено, що страхування здійснюється за правилами «VIP-врегулювання».

Пунктом 8.1.7. Додатку 1 до Договору страхування визначено, що у випадку застосування «VIP-врегулювання» страховик направляє до страховика свого представника (аварійного комісара) для організації всіх необхідних дій по врегулюванню страхового випадку. А саме: виїзд аварійного комісара на місце події; прийняття заяви про настання події, що має ознаки страхової; фотографування пошкодженого ТЗ та складення акту огляду; збір документів, необхідних для врегулювання страхового випадку.

Пункт 10.7. Додатку 1 до Договору страхування встановлює, що оплата роботи незалежного експерта з проведення автотоварознавчої експертизи здійснюється за рахунок страховика.

На виконання вказаних умов Додатку 1 до Договору страхування страховик направив на місце ДТП аварійного комісара ОСОБА_5 , який 16 січня 2019 року здійснив огляд місця події, за результатами якого склав рапорт про результати огляду, здійснив фотофіксацію ДТП та пошкоджень застрахованого транспортного засобу.

17 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із письмовим повідомленням № 21910ю про настання події, що має ознаки страхового випадку.

22 січня 2019 року за заявкою відповідача був проведений огляд та складений акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість).

09 лютого 2019 року на підставі замовлення ПрАТ «СК «Євроінс Україна» оцінювачем ОСОБА_6 складено Звіт №19-02-19 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, спричиненого власнику КТЗ, відповідно до якого: ринкова вартість транспортного засобу на дату проведення оцінки дорівнює 353 159, 81 грн.; вартість відновлювального ремонту оцінено у 421 964, 04 грн.; вартість матеріального збитку оцінено у 353 159,81 грн.

В письмових поясненнях третьої особи, власник застрахованого транспортного засобу ОСОБА_2 повідомив суду, що на виконання умов розділу 10 Додатку 1 до Договору страхування позивач та відповідач погодили з ним форму виплати страхового відшкодування та узгодили, що воно повинно бути виплачене на банківський рахунок страхувальника ОСОБА_1 , отже останній є належним позивачем.

17 лютого 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою №21910ю про виплату страхового відшкодування на його розрахунковий рахунок за вказаними банківськими реквізитами.

13 березня 2019 року відповідач склав страховий акт №В-21910/19 про відмову у виплаті страхового відшкодування, яким не визнав факт страхового випадку у зв`язку із порушенням умов Договору страхування п.5.2., 5.3., 5.4., та у зв`язку з тим, що на момент ДТП договір зупиняв свою дію.

11 березня 2019 року листом за вих. №163 відповідач повідомив позивачу, що у визнанні події страховим випадком і виплаті страхового відшкодування відмовлено у зв`язку із невиконанням умов Договору страхування щодо своєчасної оплати другої частини страхового платежу та ненаданням застрахованого транспортного засобу для повторного огляду.

Так, відповідно до п.5.2. Додатку 1 до Договору, якщо договором передбачено сплату страхового платежу частинами (в розстрочку), договір набуває чинності та починається відповідальність страховика у повному обсязі з 00 год. 00 хв. дня наступного за днем надходження першої частини страхового платежу на поточний рахунок або до каси страховика, але не раніше дати, зазначеної як дата початку першого періоду відповідальності страховика. Відповідальність страховика зупиняється о 23 год. 59 хв. дня закінчення першого періоду відповідальності страховика, за який отримано оплату.

Відповідно до п. 5.3. Додатку 1 до Договору при надходженні чергової (наступної) частини страхового платежу відповідальність страховика автоматично поновлюється у повному обсягу з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем отримання чергової частини страхового платежу, з урахуванням підпункту 5.5-5.6 цього Додатку до Договору, та діє по 23 год. 59 хв. дня закінчення відповідного оплаченого періоду відповідальності страховика, зазначеного в Розділі 9 Договору. Страховик не несе страхових зобов`язань по випадках, що мають ознаки страхових та які настали в період зупинення відповідальності страховика. У випадку сплати простроченого страхового платежу, строк дії договору не подовжується на строк зупинення його дії, та страхові платежі, зазначені в договорі, не переглядаються.

Відповідно до п. 5.4. Додатку 1 до Договору у випадку, коли період часу від дати, встановленої в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу) до дати надходження страхового платежу (або відповідної частини страхового платежу) на поточний рахунок або до каси страховика перевищує 5 (п`ять) робочих днів, відповідальність страховика за договором поновлюється після надходження страхового платежу (або відповідної частини страхового платежу) за умови повторного огляду застрахованого транспортного засобу та додаткового обладнання не раніше дати підписання сторонами відповідного акта огляду транспортного засобу, який стає додатком до договору.

Прострочена друга частина чергового страхового платежу в сумі 4 693, 45 грн. фактично сплачена позивачем 30 грудня 2018 року, та зарахована на рахунок відповідача 03 січня 2019 року, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 30.12.2018 року, та не заперечується сторонами.

Таким чином, період часу від граничної дати по сплаті другої частини страхового платежу (18.12.2019 року) до дати надходження страхового платежу на рахунок страховика (03.01.2019 року) складає 8 робочих днів.

Позивач зазначив, що не погоджується із відмовою страховика визнати подію страховим випадком, у зв`язку із тим, що положення п. 5.2., 5.3., 5.4. Додатку 1 до Договору страхування не були йому роз`ясненні під час укладення Договору страхування, перелічені пункти не містяться в основному Договорі, а викладені дрібним шрифтом у Додатку 1 до Договору страхування, який складається з 11 аркушів, та є складним для розуміння для нього, як для громадянина Йорданії. Також позивач посилається на те, що ні Договір страхування, ні Додаток 1 до цього договору не містять опис процедури надання транспортного засобу для огляду, а тому положення п. 5.4. Додатку 1 є завідомо такими, що не можуть бути виконаними. Крім того, позивач посилається на те, що з дня зарахування другої частини страхового платежу на рахунок страховика (03.01.2019 року) по день настання страхової події (16.01.2019 року) відповідач користувався сплаченими йому грошовими коштам та не звернувся до позивача із пропозицією про надання транспортного засобу для повторного огляду, що є порушенням прав споживача на отримання послуги належної якості. Тому на час настання страхової події позивач виконав свій обов`язок по оплаті страхового платежу, а відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування.

Вирішуючи спір щодо відмови страховика у визнанні події ДТП страховим випадком і здійсненні страхової виплати за договором страхування, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема: з договорів та інших правочинів.

Згідно з п. 1, 2 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з положеннями статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 ЦК України договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Верховний Суд України у листі від 19.07.2011р., «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» виклав наступну правову позицію, що «… виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, … коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Слід також враховувати, що закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

В той же час причиною відмови у визнанні події страховим випадком стало саме ненадання позивачем застрахованого транспортного засобу для повторного огляду після оплати із простроченням другої частини страхового платежу, яка на момент ДТП була сплачена.

При цьому, відповідач не посилається на те, що не проведення вказаного повторного огляду застрахованого транспортного засобу позбавило його можливості переконатися у тому, що ця подія є страховим випадком, а лише вказує на цю обставину, як на підтвердження неналежного виконання позивачем Договору страхування.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пункт 5.4. Додатку 1 до Договору страхування встановлює обов`язок для обох сторін договору у випадку надходження чергової частини страхового платежу із запізненням більше ніж на 5 робочих днів, провести повторний огляд застрахованого транспортного засобу та додаткового обладнання і підписати відповідний акт огляду транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази усного чи письмового звернення ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до позивача із пропозицією чи вимогою про надання застрахованого транспортного засобу для повторного огляду з метою виконання п. 5.4. Додатку 1 до Договору страхування.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що саме по собі ненадання застрахованого транспортного засобу для повторного огляду після оплати з простроченням чергової частини страхового платежу, терміни та порядок проведення якого не визначені у п. 5.4. Додатку 1 до Договору не може бути підставою для відмови у визнанні ДТП страховим випадком.

Більш того, після отримання повідомлення позивача про ДТП, страховик в день ДТП направив на місце ДТП аварійного комісара ОСОБА_5 , який 16.01.2019 року здійснив огляд місця події, за результатами якого склав рапорт про результати огляду, здійснив фотофіксацію ДТП та пошкоджень застрахованого транспортного засобу; страховик замовив та оплатив проведення автотоварознавчої експертизи; сприяв збору та поданню необхідних заяв від позивача та інших документів для виплати страхового відшкодування.

Із зазначеного можна зробити висновок, що відповідач після повідомлення йому про ДТП вчинив всі необхідні дії, передбачені Договором страхування та Додатком 1 до цього договору, що свідчить про визнання ним чинності Договору страхування на момент настання події, що має ознаки страхової.

Стосовно порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-126цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача щодо не ознайомлення його зі змістом умов Договору страхування та Додатку 1 до цього Договору, оскільки в матеріалах справи містяться копії вказаного договору та додатку, на кожній сторінці яких міститься підпис і представника страховика, і підпис позивача. Інших доказів на підтвердження цього доводу суду не надано.

В той же час, вбачається порушення відповідачем права позивача як споживача на належну якість продукції та обслуговування, що виразилось у незабезпеченні вчасного виконання сторонами умов п. 5.4. Додатку 1 до Договору страхування щодо проведення повторного огляду транспортного засобу.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов до вмотивованого висновку про неправомірність відмови у кваліфікуванні дорожньо-транспортної пригоди від 16 січня 2019 року страховим випадком.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 10.1.2. Додатку 1 до Договору встановлено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами Договору та умовами цього Додатку до Договору, з урахуванням умов обраної в розділі 6 Договору програми страхування, на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника/спадкоємця, вигодонабувача) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (страховим комісаром) у формі, що визначається страховиком, та після подання страхувальником всіх передбачених в розділі 6 цього Додатку до договору та оформлених належним чином документів, що необхідні для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, визначення розміру завданих збитків.

Відповідно до п. 5.8.3 та 8.1. Договору, загальна страхова сума становить 430 000 гривень.

Згідно висновків звіту № 19-02-19 від 09.02.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Sonata, д.н. НОМЕР_1 , після ДТП оцінено у 421 964, 04 грн, а ринкова вартість транспортного засобу на дату проведення оцінки дорівнює 353 159, 81 грн.

Відповідно до п. 1.5.16 Додатку 1 до Договору страхування, повною (конструктивною) загибеллю ТЗ вважається такий рівень пошкодження внаслідок страхового випадку (випадку, що має ознаки страхового), коли вартість відновлення застрахованого транспортного засобу перевищує 70% страхової суми, яка зазначена в п. 5.8. договору страхування.

Отже, в даному випадку має місце повна (конструктивна) загибель застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до умов п. 10.11. Додатку 1 до Договору, у разі повної конструктивної загибелі застрахованого ТЗ (вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ перевищує 70% від суми зазначеної в п. 5.8. Договору) розмір страхового відшкодування визначається, на розсуд Страховика, одним з наступних шляхів:

а) як сума дійсної вартості застрахованого ТЗ та ДО на дату настання страхового випадку, що визначається на підставі автотоварознавчої експертизи, але не більше розміру страхової суми ТЗ та ДО на момент настання страхового випадку і необхідних та доцільних витрат страхувальника, передбачених в п. 10.10 цього додатку до договору, та за вирахуванням передбаченого п. 6.3.-6.4. Договору та п. 4.5.-4.6. цього Додатку до Договору розміру франшизи. При цьому застрахований ТЗ (право власності) Страховику.

б) як сума дійсної вартості застрахованого ТЗ та ДО на дату настання страхового випадку, що визначається на підставі автотоварознавчої експертизи, але не більше розміру страхової суми ТЗ та ДО на момент настання страхового випадку і необхідних та доцільних витрат страхувальника, передбачених в п. 10.10 цього додатку до договору, та за вирахуванням передбаченого п. 6.3.-6.4. Договору та п. 4.5.-4.6. цього Додатку до Договору розміру франшизи та за вирахуванням вартості залишків застрахованого ТЗ.

З відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області від 27.06.2019 року за № 31/15-198аз та доданих до неї документів вбачається, що 06.03.2019 року транспортний засіб Hyundai Sonata, 2013 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , був перереєстрований на ім`я ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7466/19/008042 від 06.03.2019 року за ціною 107 100 грн.

Відповідно до п. 6.3. Договору страхування, розмір безумовної франшизи у випадку пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП дорівнює 0,5%.

Відповідно до п. 6.4. Договору страхування, розмір додаткової безумовної франшизи при повній конструктивній загибелі транспортного засобу дорівнює 5%.

Крім того, згідно з п. 10.13. Додатку 1 до Договору страхування, у випадку, коли страховий платіж за договором сплачується частинами (в розстрочку), страховик має право вирахувати суму всіх несплачених страхових платежів із суми страхового відшкодування.

Представник відповідача у поданому відзиві заявив про бажання відповідача скористатися своїм передбаченим п. 10.13 Додатку 1 до Договору страхування правом на вирахування суми всіх несплачених страхових платежів із суми страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не була сплачена третя та четверта частина страхових платежів, що дорівнює 9 386, 90 грн. При цьому, з меморіального ордеру №2PL576954 від 03.01.2019 вбачається, що банком було утримано з платежу на користь ПрАТ «СК «Евроінс» в сумі 4 693, 45 грн. комісію у розмірі 35, 20 грн., про стягнення якої позивача не було попереджено, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 30.12.2018 року. Відтак, сума неотриманих відповідачем страхових платежів за договором страхування становить 9 422, 10 грн.

Таким чином, сума страхового відшкодування за страховим випадком розраховується за формулою: від суми дійсної вартості транспортного засобу на дату настання страхового випадку (353 159, 81 грн.) необхідно вирахувати безумовну франшизу у випадку пошкодження транспортного засобу за ризиками ДТП у розмірі 0,5% від страхової суми (2 150 грн.), безумовну франшизу у випадку повної (конструктивної загибелі транспортного засобу у розмірі 5% від страхової суми (21 500 грн.), вартість залишків пошкодженого застрахованого транспортного засобу (107 100 грн.) та суму несплачених страхових платежів (9 422, 10 грн.), що дорівнює 212 987, 71 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пунктом 12.4. Додатку 1 до Договору страхування встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування листом №163 від 11.03.2019 року. На підставі чого, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування за період з 12.03.2019 року по день подання позовної заяви 26.06.2019 року, тобто за 107 днів.

Таким чином, пеня, яка підлягає стягненню зі страховика за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування, дорівнює 2 278, 96 грн.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що саме по собі прострочення сплати позивачем ОСОБА_1 попередніх чергових страхових платежів, які на момент ДТП були ними сплачені, та ненанадння транспортного засобу після попередніх прострочень сплати для огляду та складання відповідного акту, терміни та порядок надання якого не визначені у Договорі, не може бути підставою для відмови у визнанні ДТП страховим випадком.

Дії, вчиненні ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» після повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, свідчать про визнання скаржником факту ДТП та подальшому виконанню вимог договору страхування: направлення аварійного комісара на місце ДТП, огляду транспортного засобу, складення Акту огляду транспортного засобу, оцінка пошкоджень, відібрання у позивача необхідних заяв та пояснень тощо.

Судова колегія зазначає, що посилання скаржника зводяться до невірного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк