Справа № 344/8335/19
Провадження № 22-ц/801/133/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 рокуСправа № 344/8335/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Панасюка О.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, за апеляційною скаргою представника комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» Мельника Андрія Володимировича на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Павленка І.В., дата складання його повного тексту 14 листопада 2019 року ,

встановив:

Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі позивач) звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 10792,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в ОСОБА_1 перед комунальним підприємством «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги, яку і просив стягнути позивач.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за період з 07 лютого 2012 року надані позивачем послуги відповідач фактично не отримував, так як змінив місце проживання, натомість оплата послуг за період з жовтня 2011 року по 07 лютого 2012 року також стягненню не підлягає, оскільки позивачем щодо цих платежів пропущений строк позовної давності.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням представник комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» Мельник А.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач до 11 червня 2019 року, тобто моменту державної реєстрації договору дарування від 21 квітня 2005 року, фактично був власником квартири за якою рахується заборгованість по комунальним платежам, відповідно тягар по їх оплаті лягає саме на нього і зміна його місця фактичного проживання на це не впливає. При цьому, зазначив, що мало місце переривання строку позовної давності, так як подавалась заява про видачу судового наказу, відповідно він не пропущений.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що згідно рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02 червня 2011 року №212-Х покладено на останнє здійснення функцій балансоутримувача житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківськ.

Відповідно до вказаного рішення та акту прийому-передачі від 01 жовтня 2011 року будинок АДРЕСА_1 передано на баланс КП «Єдиний розрахунковий центр» .

Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивачем здійснено публікацію Договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» в офіційному виданні «Західний кур`єр» від 29 вересня 2011 року та на сайті www.domivka.if.ua.

Відтак, на підставі вищевикладеного КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1 позивач надає договори та угоди з підрядними організаціями щодо надання окремих видів послуг, акти приймання-передачі послуг, акти перевірки надання послуг.

Згідно довідки про розрахунки за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 за період з жовтня 2011 року по квітень 2019 року має загальну заборгованість 10792,21 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Пунктом 6 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із частиною другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

Відповідно до копії нотаріально засвідченого договору дарування від 21 квітня 2005 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 94), ОСОБА_1 подарував квартиру за номером АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 .

Як в ході розгляду справи у місцевому суді так і в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що ОСОБА_1 за весь період, вказаний в позовній заяві, до 11 червня 2019 року, був власником квартири АДРЕСА_3 , оскільки саме цієї дати було здійснено державну реєстрацію вказаного вище договору дарування за обдаровуваною ОСОБА_2 , а отже відповідач повинен нести зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з управління будинком.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями частини другої статті 209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №20/5, в редакції станом на 21 квітня 2005 року, саме нотаріусами посвідчувалися правочини (договори, заповіти, довіреності та ін.).

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, в редакції чинній на момент укладання зазначеного договору дарування, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції станом на 21 квітня 2005 року, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ст. 334 ч. 4 ЦК України, в редакції станом на 21 квітня 2005 року).

З аналізу ч.ч. 3 і 4 ст. 334, ч. 1 ст. 210, ст. 182 ЦК України (в редакції, яка діяла до 31.12.2012 року включно), п. 2 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 671 (який діяв до 31.12.2012 року включно), вбачається, що перехід права власності на нерухоме майно, за часом укладення договору дарування квартири від 21 квітня 2005 року, визначався саме нотаріальним посвідченням та моментом державної реєстрації договору, які вчинялися нотаріусами під час укладення правочинів.

Оскільки договір дарування від 21 квітня 2005 року відповідає вимогам закону щодо його укладення та посвідчення, колегія суддів вважає, що доводи позивача про те, що перехід права власності на квартиру за цим договором до обдарованої ОСОБА_2 відбувся лише 13 червня 2019 року, тобто з моменту його державної реєстрації, є помилковими.

При цьому, в ході розгляду справи позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не було надано належних доказів на підтвердження фактичного проживання ОСОБА_1 в зазначеній квартирі.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 162 ЖК України та ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», правові підстави для стягнення з останнього заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком відсутні.

Доводи представника позивача, надані в ході розгляду справи, такий висновок не спростовують.

Таким чином, у справі, яка переглядається, хоча місцевий суд і відмовив в задоволенні позову з інших підстав, а саме в зв`язку з фактичним неотриманням відповідачем наданих позивачем послуг, а в частині у зв`язку зі спливом строку позовної давності, однак правильно вирішив спір з цього питання по суті. А оскільки внаслідок винесення апеляційним судом власного судового рішення результат по суті спору не зміниться, судове рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

постановив:

Апеляційну скаргу представника комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» Мельника Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2020 року.

Суддя-доповідач О.Ю. Береговий

Судді: Т.М. Шемета

О.С. Панасюк