Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. Справа153/1877/19

Провадження2/153/500/19-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4118,69 доларів США, що за курсом 24,71 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.11.2019 складає 101772,83 грн. за кредитним договором №VIW3A800000165 від 01.07.20018, яка складається з 4118,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати у розмірі 1921.00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 01.07.2008 було укладено договір №VIW3A800000165. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 12168,95 доларів США на термін до 28.06.2013, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної заборгованості в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконала. Станом на 06.11.2019 заборгованість складає 100511,67 доларів США, з яких: 10602,06 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4118,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3423,95 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 82366,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому просить стягнути із відповідача 4118,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.11.2019 складає 101772,83 грн.

08 січня 2020 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 10 лютого 2020 року на 10 годину 00 хвилин.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, однак не викликалися.

27.01.2020 за вх.№540 відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву. Зазначила, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надав суду документів, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні відносини і що позивач відповідачу надавав кредитні грошові кошти. Позивач до позовної заяви не подав жодного підтверджуючого документу про видачу грошових коштів. Також зазначила, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості поза межами строків позовної давності і намагається стягнути заборгованість, після їх спливу. Відповідно до п. 13.11 кредитно-заставного договору №VIW3A800000165 від 01.07.2008 сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років. Зазначила, що згідно постанови апеляційного суду Вінницької області від 10.07.2018, якою було визнано виконавчий напис нотаріуса №9713 таким, що не підлягає виконанню було встановлено, що матеріалами справи строк дії кредитного договору встановлено до 28.06.2013, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості сторонами погоджено у п`ять років. Вказала, що судом апеляційної інстанції встановлено, що крайній термін, для стягнення заборгованості - червень 2018 року, тобто п`ять років після 28.06.2013. Також зазначила, що позивач звернувся до суду в листопаді 2019 року, тобто після спливу строків позовної давності. Крім цього, вказала, що із розрахунку заборгованості слідує, що вона вибірково сплачувала кредит, починаючи з серпня 2008 року по вересень 2009 року. Ця обставина встановлена ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2015, а саме, що із розрахунку заборгованості до якої додано меморіальні ордера та виписку про рух коштів (погашення) вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплачувала кредит починаючи з серпня 2008 року по вересень 2009 року. Тобто, право вимоги у позивача виникло у жовтні 2009 року, після не сплати чергового платежу. Позовна давність щодо основної вимоги спливла в червні 2018 року. Просила в задоволенні позову відмовити, застосувати позовну давність.

10 лютого 2020 року за вхід.№897 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Чепіга Дмитра Олексійовича про перенесення судового засідання. До клопотання додано Довіреність №8331-К-Н-О від 31.08.2017. Разом з тим, станом на 10.02.2020 дію Довіреності №8331-К-Н-О від 31.08.2017, якою уповноважується юрисконсульт департаменту з супровіду судового та виконавчого провадження ПАТ КБ «Приватбанк» Чепіга Дмитро Олексійович - припинено. Тому, суд вважає, що відсутні законні підстави для розгляду поданого клопотання, так як воно подане не уповноваженою на те особою. Тому, є підстави для розгляду справи, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.20), заявка про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.21); відзив на позовну заяву від 27.01.2020 (а.с.43-44).

Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного провадження у справі та призначення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с.29-33), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених судом письмових доказів - кредитно-заставного договору №VIW3A800000165 від 01.07.2008 (а.с.7-12), листа з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 06.11.2019 (а.с.6), розрахунку заборгованості (а.с.4-5), судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитно-заставний договір №VIW3A800000165 від 01.07.2008. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 12168,95 доларів США на термін до 28.06.2013. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної заборгованості в строк заборгованості за кредитом. Однак, як слідує із розрахунку заборгованості по договору, відповідач не виконала своєчасно своїх зобов`язань та допустила заборгованість станом на 06.11.2019 у сумі 100511,67 доларів США, з яких: 10602,06 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4118,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3423,95 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 82366,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то заборгованість до стягнення становить 4118.696 доларів США.

Із копії постанови апеляційного суду Вінницької області від 10.07.2018 (а.с.46-49) встановлено, що рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.05.2018 скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис №9713, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу від 09.10.2017 таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, вул. Грушевського, 1 Д м. Київ) в рахунок держави судовий збір в розмірі 704,8 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,2 грн.

Із копії ухвали апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2015 (а.с.50) встановлено, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання банку належним чином виконувати кредитно-заставного договору - відхилено, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.09.2015 про відмову в задоволенні позовних вимог - залишено без змін.

Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала.

Суд дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити процент.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд вважає за необхідне зазначити, що між сторонами 01.07.2008 було укладено кредитно-заставний договір №VIW3A800000165, як встановлено рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.09.2015 та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2015, а відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому посилання відповідачки у відзиві на те, що позивачем не подано до суду документів, що між нею та позивачем виникли кредитні відносини і позивач надав кредитні грошові кошти не заслуговують на увагу.

Тому, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Однак, судом враховується заява відповідача про застосування до вимог АТ КБ «Приватбанк» позовної давності, у зв`язку із чим є необхідність зазначити наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У той же час, відповідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено відповідними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом встановлено, що згідно кредитно-заставного договору №VIW3A800000165 від 01.07.2008, строк позовної давності становить 5 років. Останній платіж згідно розрахунків, та як встановлено ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2015, проведено 15.09.2009 (сплата процентів).

Окрім того, із Постанови апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2018 року судом встановлено, що строк дії кредитного договору встановлено до 28 червня 2013 року, строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості сторонами погоджено у п`ять років. Тобто, граничний строк звернення до суду із позовом був 28 червня 2018 року.

З урахуванням цих обставин та факту пред`явлення АТ КБ «Приватбанк» позову тільки у грудні 2019 року, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права із пропуском установленого строку позовної давності.

А тому, із врахуванням відзиву відповідача ОСОБА_1 , в якому заявлено про застосування спливу строків позовної давності, суд має підстави для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 01.10.2015 (справа №6-133цс14), від 01.10.2015 (справа №134 цс14), від 22.10.2015 (справа №6-127цс14).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави судовий збір покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 62, 64, 141, 212, 213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України і на підставі ст.ст. 15, 16, 256-261, 266, 267, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України, ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заявлених позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Судові витрати, у зв`язку із сплатою судового збору, покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий Т. В. Гаврилюк