Справа № 155/2333/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М.
Провадження № 22-ц/802/327/20 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ») до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13.09.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 16830.0 доларів США з розрахунку 12% річних на строк з 13.09.2007 по 12.09.2014.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного Договору поруки №0/1 від 13.09.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

30.01.2009 Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 13.09.2007, відповідно до якої реєстраційний номер змінено №0 на №1.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2011 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, який передбачає, що в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимог до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Враховуючи, що ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань належним чином не виконував, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 219723,32 гривні 32 копійок та судовий збір в розмірі 2197,23 гривень 23 копійки.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у письмових заявах від 10.03.2015, 23.04.2015 збільшило позовні вимоги, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка становить 369 170, 68 гривень 68 копійок та судовий збір у розмірі 2197,23 гривень 23 копійок.

Заочним рішення Горохівського районного суду Волинської області від 13.05.2015 позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 369 170, 68 гривень 68 копійок та судовий збір у розмірі 2197,23 гривень 23 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06.04.2020 залучено до участі у справі позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

У дане судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про розгляд цієї справи у відсутності відповідача .

Від позивача ТОВ "ГЛОБАЛ СПЛІТ" заяв і клопотань щодо розгляду справи не надходило.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 13.04.2020, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що 13.09.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту за заставу транспортного засобу № НОМЕР_1 , згідно з умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 16830.0 доларів США з розрахунку 12% річних на строк з 13.09.2007 по 12.09.2014 (а.с.14).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 0/1 до кредитного договору № 0 від 13.09.2007 (а.с.25,26)

АКІБ «УкрСиббанк» та основний боржник ОСОБА_2 30.01.2009 уклали Додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 13.09.2007, відповідно до якої реєстраційний номер змінено №0 на №1.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08.12.2011 укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «УкрСиббанк`прав вимоги до боржників до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати (замість «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З Акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав за кредитами від 08.12.2011 р. вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «УкрСиббанк» документи про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №0.

У позовній заяві від 20.11.2014 Банк просив стягнути з відповідача - поручителя ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 219723.32 грн.

До заяви про уточнення позовних вимог від 10.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» подав розрахунок , згідно з яким заборгованість за кредитним договором, про стягнення якої банк звернувся до суду зданим позовом, складає 476445,45 грн., з яких: 10742,01 доларів США (що еквівалентно 293879,82 грн.) - заборгованість по тілу кредиту та 6673,21 доларів США (що еквівалентно 182565,63 грн.) - заборгованість по відсотках за період з 28.11.2011 по 20.02.2015 (а.с. 61,63).

Апеляційним судом на підставі матеріалів справи № 155/25/13-ц за позовом ПАТ «Дельта-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, встановлено, що 04.01.2013 ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом до зазначених відповідачів про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за заставу транспортного засобу №0 від 13.09.2007 (а.с. 154-157).

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 05.02.2013 , постановленим у справі № 155/25/13-ц, стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 107274,77 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі ( а.с.160-162).

Відповідно до змісту позовної заяви від 04.01.2013 у справі №155/25/13-ц та розрахунку заборгованості, викладеному у довідці від 07.12.2012 (а.с. 158-159), заборгованість за кредитним договором станом на 07.12.2012 року становила 13408.59 доларів США, що еквівалентно 107 174.86 грн, у тому числі тіло кредиту 10 742.01 дол. США, що еквівалентно 85860.89 грн, відсотки 2 666.58 дол. США, що еквівалентно 21313.97 грн.

ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві від 04.01.2013 (справа №155/25/13-ц) вказував, що заборгованість, яку він просить стягнути в сумі 107 274,77 грн. є загальною сумою заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за заставу транспортного засобу №0 від 13.09.2007 (а.с. 154-157).

У даній справі ПАТ «Дельта Банк» додав до позовної заяви довідку про заборгованість за кредитом, з якої вбачається, що заборгованість у розмірі 219556.25 грн. (16427.17 дол. США) складається з тіла кредиту - 10 742.01 дол. США, що еквівалентно 143571.63 грн, з відсотків у розмірі 5685.16 дол. США, що еквівалентно 75984.63 грн.(а.с. 29).

У заяві про уточнення позовних вимог від 23.04.2015, позивач, покликаючись на постановлене Горохівським районним судом Волинської області рішення від 05.02.2013 зменшив суму, яка підлягає стягненню, на 107 274.77 грн., тобто, на суму стягнуту раніше постановленим рішенням суду.

Аналізуючи зміст позовних заяв у даній справі та справі № 155/25/13-ц апеляційний суд дійшов висновку, що позивач при зверненні з позовом до суду у січні 2013 року заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10 742.01 дол. США порахував у гривневому еквіваленті виходячи з курсу 100 дол. США = 799.3 грн, що еквівалентно 85 860.89 грн, а також проценти у розмірі 2 666.58 дол. США, що еквівалентно 21313. 97 грн по цьому ж курсу. При цьому заборгованість визначена станом на 07.12.2012 (а.с. 158-159).

Звернувшись з позовом до поручителя ОСОБА_1 у листопаді 2014 року, та уточнивши позовні вимоги у квітні 2015 року, позивач, те ж саме тіло кредиту - 10 742.01 дол. США визначив у гривневому еквіваленті виходячи з курсу 2 735.799 грн за 100 дол. США, та нарахував відсотки за період з 24.11.2011 по 20.02.2015 року по цьому ж курсу (а.с. 88).

Отже позивач у даній справі просить повторно стягнути з відповідача ОСОБА_1 , яка є поручителем, заборгованість по тілу кредиту та проценти, частина яких нарахована до постановлення Горохівським районним судом заочного рішення від 05.02.2013 у справі № 155/25/13-ц, яким з відповідача ОСОБА_1 в солідарному порядку вже стягнуто заборгованість за кредитом, до якої включено заборгованість по тілу кредиту і процентах.

Хоча банк у заяві про уточнення позовних вимог відняв від визначеної ним суми боргу у розмірі 476 445,45 грн стягнуту заочним рішенням Горохівського районного суду від 05.02.2013 у справі № 155/25/13-ц заборгованість у розмірі 107 274 грн 77 коп., однак це не впливає на сутність його позовних вимог у даній справі, які зводяться до повторного стягнення з поручителя заборгованості за тілом кредиту та процентами, частина яких нарахована за період до постановлення заочного рішення Горохівським районним судом, і вже була стягнута судом за період до 07.12.2012, інша частина заборгованості за процентами нарахована за період як до, так і після постановлення заочного рішення суду.

Належить відмітити, що у зв`язку із значним зростанням курсу долара США з часу постановлення Горохівським районним судом заочного рішення у справі № 155/25/13-ц, обраний позивачем у заяві про уточнення позовних вимог спосіб зменшення заборгованості створює лише видимість того, що повторне стягнення заборгованості за кредитом і вже стягнутих процентів не відбувається (а.с. 85 , 88).

Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Задовольняючи позов банку та стягуючи з відповідача заборгованість за кредитним договором від 13.09.2007, яка включала тіло кредиту та проценти, у тому числі за період з 28.11.2011 по 07.12.2012 , суд першої інстанції не врахував, що заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області у справі №155/25/13-ц від 05.02.2013 заборгованість за тілом кредиту та процентами станом на 07.12.2012 за тим самим кредитним договором вже стягнута і не взяв до уваги, що повторне стягнення тіла кредиту і процентів за вказаний період, всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Що стосується вимог банку про стягнення нарахованих процентів за період з 08.12.2012 по 05.02.2013 (період, за який заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 05.02.2013 у справі №155/25/13-ц проценти не стягувались), колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на викладене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У договорі поруки, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, у пункті 3.1 договору зазначено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в наведеному випадку підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до умов кредитного договору та Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, Додаткової угоди № 1 до Договору поруки, позичальник ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання з повернення суми кредиту з відповідними процентами не пізніше 12.09.2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Після цього, банк звернувся до боржника та поручителя у січні 2013 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату відсотків, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункти 1.3, 1.4 договорів поруки).

Договором кредиту передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, у тому числі платежів за січень, лютий 2013 року, відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Оскільки з позовом у даній справі банк звернувся до поручителя 20.11.2014 року, до суми заборгованості включено заборгованість за процентами за період з 08.12.2012 по 05.02.2013, банк пропустив 6 місячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, тому порука є припиненою.

Також вимога про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими після постановлення Горохівським районним судом рішення від 05.02.2013 у справі №155/25/13-ц з 06.02.2013 по 20.02.2015, є безпідставною у зв`язку з таким.

Верховний Суд у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (№ 14-318цс18) сформулював правовий висновок, відповідно до якого на відносини після ухвалення рішення порука не поширюється.

У цій Постанові Верховний суд зазначив, що враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

При розгляді даної справи суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, не застосував закон, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим постановлене рішення належить скасувати та постановити нове про відмову у позові відповідно до положень ч. 1 статті 376 ЦПК України .

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 3295.50 грн належить стягнути з позивача - ТзОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з позивача - ТзОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3295,50 грн (три тисячі двісті дев`яносто п`ять гривень п`ятдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: