Єдиний унікальний номер 235/3071/20
Номер провадження 22-ц/804/2295/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 235/3071/20 за заявою виробничого структурного підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою виробничого структурного підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року (суддя Величко О.В.),

в с т а н о в и в :

19 травня 2019 року виробничий структурний підрозділ «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання посилаючись на те, що протягом 2019-2020 років заявник надавав послуги з теплопостачання ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але плата за надану теплову енергію за зазначеною адресою боржником не вносилась, в результаті чого виникла заборгованість за період листопад 2019 року березень 2020 року в сумі 8168,85 грн. Також члени сім`ї наймача, які проживають разом з нею, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають з договору найму жилого приміщення. Просив видати судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання за період листопад 2019 року березень 2020 року в сумі 8168,85 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 210,20 грн.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року відмовлено виробничому структурному підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання.

З вказаною ухвалою не погодився виробничій структурний підрозділ «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та направити справу до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та його паспорті дані не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах, такого висновку дійшов Верховний суд у цивільній справі №471/283/17 та справі № 469/1357/16, такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 25 червня 2014 року №6-62цс14. Тому висновок суду щодо невідповідності заяви про видачу судового наказу вимогам статті 163 ЦПК України є невірним.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 40 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта боржника ОСОБА_3 , що унеможливлює видачу судового наказу.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Частиною другою статті 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо змісту заяви про видачу судового наказу, а саме: в заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб-громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, його номер і серію паспорта та інші дані, зазначаються у заяві, якщо вони відомі заявнику.

Порядком про надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників і стягувачів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України та Державної податкової служби від 26 лютого 2013 року №30/44 передбачено надання Міндоходів судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків, зареєстрованих у державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

У заяві про видачу судового наказу заявник зазначив адресу ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника заявнику не відомий, про що зазначено у заяві.

Заявник додав до заяви про видачу судового наказу належним чином завірені копії документів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Зазначені обставини свідчать про наявність права заявника на звернення з заявою про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання і це було достатнім для прийняття до розгляду її заяви про видачу наказу.

Однак, суд першої інстанції належної уваги не звернув, чим порушив права заявника на доступ до правосуддя, оскільки згідно цивільного законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Більш того, аналіз зазначених вище дій суду, свідчить про те, що занадто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку фактично позбавило заявника можливості реалізувати своє право на стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання у безспірному порядку, саме шляхом видачі судового наказу, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елементу права на справедливий суд згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки видача судового наказу не віднесена до компетенції суду апеляційної інстанції то відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виробничого структурного підрозділу «Лиманське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.О. Тимченко