ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2937/20 Справа № 204/1003/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - житлова, 5 - кладова, 6 - кухня, 7 - ванна, 8 - туалет, 9 - кладова, І - балкон, ІІ - лоджія, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. Одразу після укладання шлюбу вони придбали вищевказану квартиру. Квартира була придбана за кредитні кошти, отримані за Кредитним договором № 480/1 від 03.11.2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і відповідачем. Сама позивач виступала поручителем перед Банком за кредитом її чоловіка, а спірна квартира була передана Банку в іпотеку в якості забезпечення виконання її чоловіком зобов`язань за кредитом. Через кілька років спільного подружнього життя її чоловік почав зловживати спиртними напоями і неодноразово бити її. Деякі з цих фактів зафіксовані у висновках судово-медичної експертизи № 3329 від 2009 року та № 633 від 2017 року, якими зафіксовано нанесення їй легких тілесних ушкоджень. Всі ці обставини відбувалися на очах їхньої малолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки постійного місця роботи її колишній чоловік не мав, за кредитним договором почала утворюватися заборгованість, оскільки її заробітної плати не вистачало для сплати в повному об`ємі місячного платежу. Відповідач же, в свою чергу, свої зароблені кошти витрачав на спиртні напої і свої потреби, і вже в 2012 році було відкрито виконавче провадження в Бабушкінському ВДВС Дніпропетровського МУЮ про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки на час відкриття виконавчого провадження їхній доньці ледь виповнилося чотири роки і вона потребувала постійного догляду, забезпечення, піклування та, що дуже важливо, постійного місця проживання, що в цілому стало під загрозу у зв`язку з можливістю реалізації їхньої квартири в рахунок погашення боргу за кредитним договором відповідача, вона намагалась позичити грошових коштів та зробити все можливе, щоб в них не забрали квартиру і з маленькою дитиною не залишили на вулиці. Так, нею від імені чоловіка, як Боржника за виконавчим провадженням, було подано заяву до начальника Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про надання дозволу на реалізацію квартири від органу опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, у зв`язку з тим, що в квартирі зареєстрована малолітня дитина, в результаті чого, виконавче провадження було зупинено. Це надало їй часу зібрати достатню суму грошових коштів, щоб до 2015 року повністю самостійно виплатити заборгованість по іпотечному договору та закрити його. На сьогоднішній день дитина проживає разом з нею і знаходиться на її забезпеченні. Неможливість володіння і користування спільним майном, стосуються особистих відносин між позивачем та відповідачем. Точніше, їх відсутності, неприязні один до одного, постійних сварок, що можуть негативно позначитися на психологічному та емоційному стані дитини тощо. Отже, за неможливості поділу спірної квартири в натурі, враховуючи інтереси малолітньої дитини, що перебуває на утриманні позивача, інтересів позивача, яка фактично самостійно здійснила розрахунок за придбання спірної квартири від імені відповідача та фактично є її повноцінним власником, є необхідність відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за нею право власності на квартиру в цілому (т.1 а.с. 1-6,58-63).

Заочним рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - житлова, 5 - кладова, 6 - кухня, 7 - ванна, 8 - туалет, 9 - кладова, І - балкон, ІІ - лоджія.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2017 грн. 69 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовлено (т.1 а.с. 151-155).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким поділити спільне майно подружжя порівну та визнати право власності по 1/2 частини квартири за кожним (т. 1 а.с.243-249).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення суду, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити (т. 2 а.с. 7-13).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати.

Судом 1 інстанції встановлено, що 09 вересня 2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4 ) уклали шлюб в Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що було складено відповідний актовий запис № 744 від 09.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим 09.09.2006 року (а.с.11).

В шлюбі у них народилася дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_2 , виданим 16.06.2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.12).

За час шлюбу подружжям було придбане нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., яка була придбана за договором купівлі-продажу квартири від 03.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопатою О.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 3213 (а.с.13-14). При цьому, придбана вона на ім`я відповідача.

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за відповідачем в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним номером - 16112663, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.12.2006 року за № 12786757 (а.с.17).

Судом 1 інстанції також встановлено, що кошти на придбання вищевказаної квартири були отримані відповідачем на підставі укладеного між ним і Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» Кредитного договору № 480/1 від 03.11.2006 року. Разом з кредитним договором було укладено Іпотечний договір від 03.11.2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_3 ) (а.с.21-28). Крім того, в забезпечення Кредитного договору № 480/1 від 03.11.2006 року, між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 480/1а від 03.11.2006 року (а.с.18-20).

В той же час, згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 07.12.2015 року за вих. № 19/19-740, відповідачу повідомлено, що зобов`язання за Кредитним договором № 480/1 від 03.11.2006 року ним (відповідачем) виконані в повному обсязі та заборгованість відсутня (а.с.37).

Судом встановлено, що з відповідача було стягнуто аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але станом на 12.11.2018 року він має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7002,00 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною головним державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Посадською О.В. (а.с.130).

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , суд 1 інстанції посилався на положення ст.ст. 60,69,70 СК України, та виходив із того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін і наявні підстави відступити від рівності часток сторін при поділі спірного майна.

Згідно частин 1, 2, 5, 6 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивачкою на підтвердження своїх доводів про те, що спірна квартира була придбана в період шлюбу та за кредитні кошти надала копію Іпотечний договір від 03.11.2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_3 );Договір поруки № 480/1а від 03.11.2006 року (т.1 а.с.21-28,18-20).

Ураховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира, придбані під час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частина 3 статті 70 СК України визначає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження того, що наявні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя, позивачкою надано довідку-розрахунок про те, що станом на 12.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7002,00 грн (т.1 а.с. 130), крім того розрахунки заборгованості по сплаті аліментів долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу (т. 2 а.с.18,19,20).

З системного аналізу ст.70 СК України слідує, що для збільшення частки майна одного з подружжя у спірному майні, не достатньо самого лише факту проживання з ним неповнолітніх дітей, та заборгованості по аліментам. Важливим при цьому є факт того, що розмір аліментів, які отримує дитина, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що розмір аліментів є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини сторін по справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частини спірної квартири.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., яка складається з: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - житлова, 5 - кладова, 6 - кухня, 7 - ванна, 8 - туалет, 9 - кладова, І - балкон, ІІ лоджія.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: