Провадження № 22-ц/801/99/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуСправа № 127/17197/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 127/17197/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» про стягнення коштів

за апеляційною скаргою, поданою адвокатом відповідача ОСОБА_1 - Бардиним Михайлом Богдановичем , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене складі судді Федчишена С.А.,

встановив:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Вінницягаз», який обґрунтовувала тим, що вона є споживачем послуг газопостачання, які надаються відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на відповідача покладено обов`язок забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі до 01 січня 2021 року. Позивач, скориставшись правом, передбаченим ч.2 ст. 3 вищевказаного Закону самостійно 03 вересня 2018 року встановила індивідуальний прилад обліку та звернулася до відповідача з проханням компенсувати понесені витрати в сумі 3400 грн. Однак відповідач неправомірно відмовив у компенсації цих витрат, у зв`язку з чим та відповідно до ст. 22 ЦК України просила стягнути з ПАТ «Вінницягаз» на її користь 3500 грн в порядку покриття збитків на встановлення індивідуального лічильника та понесені судові витрати в сумі 1500 грн на юридичну допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду від 23 вересня 2019 року замінено відповідача Публічне акціонерне товариство «Вінницягаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з ч.2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» витрати позивача, яких вона зазнала у зв`язку із придбанням і встановленням газового лічильника, повинні бути компенсовані за рахунок коштів, які сплачуються позивачем за тарифом на розподіл природного газу, а не у обраний позивачем спосіб (стягнення збитків).

В апеляційній скарзі, поданій адвокатом ОСОБА_1 . - Бардиним М.Б. , ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що понесені ОСОБА_1 витрати на встановлення газового лічильника не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого права, а також суд не звернув увагу на те, що позивач уже сплатила кошти за встановлення газових лічильників в повному обсязі за діючими тарифами транспортування та розподілу природного газу, а тому ці кошти наявні в розпорядженні відповідача.

Від АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №36296 від 26 червня 2019 року.

Згідно з договором підряду №275 від 10 жовтня 2018 року про встановлення газового лічильника в житловому будинку (квартирі) по замовленню населення, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , останній взяв на себе виконання робіт по встановленню газового лічильника в житловому будинку (квартирі), що належить замовнику - ОСОБА_1 на праві особистої власності. Загальна вартість виконаних робіт та наданих послуг складає 3500,00грн. Термін виконання робіт з 10 жовтня 2018 року по 16 жовтня 2018 року (а.с.18).

Відповідно до акта №275 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) ФОП ОСОБА_3 виконав роботи згідно з договором №275 від 10 жовтня 2018 року, а ОСОБА_1 їх оплатила, що підтверджується копією квитанції від 25 жовтня 2018 року (а.с.15,19).

Згідно з актом №275 прийомки газового лічильника в експлуатацію від 10 жовтня 2018 року представник ПАТ «Вінницягаз» Вольський О.Р. опломбував лічильник пломбою ПАТ «Вінницягаз» серія 12129168С № 47860091 (а.с.20).

ОСОБА_1 11 грудня 2018 року звернулась до ПАТ «Вінницягаз» із заявою про компенсування понесених нею витрат на встановлення індивідуального приладу обліку природнього газу у квартирі в розмірі 3500,00грн.

Листом від 18 грудня 2018 року ПАТ «Вінницягаз» повідомило про неможливість розгляду її заяви через відсутність встановленого порядку і розмірів компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) (а.с. 17).

Відповідно до Статуту ПАТ «Вінницягаз» змінило найменування на АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (а.с. 39-42).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно з Законом від 21 грудня 2017 року, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Позивач просила стягнути витрати на придбання та встановлення лічильника на підставі статті 22 ЦК України як збитки.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Понесені позивачем витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

21 грудня 2017 року внесено зміни до статті 3 ЗаконуУкраїни «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та доповнено її частиною другої, згідно з якою побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

За таких обставин, згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» витрати позивача, яких вона зазнала у зв`язку з придбанням газового лічильника, мають бути компенсовані їй за рахунок коштів, які нею сплачуються за тарифом на розподіл природного газу, а не у спосіб, який обрала позивач (стягнення збитків), тобто не шляхом стягнення з відповідача на його користь вартості газового лічильника.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №445/520/17.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків.

З огляду на це, безпідставними є доводи позивача про те, що вартість газового лічильника має бути компенсована їй відповідачем шляхом стягнення з відповідача на її користь грошових коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу, подану адвокатом відповідача ОСОБА_1 - Бардиним Михайлом Богдановичем , залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

О.С. Панасюк