ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1177/20 Справа № 216/4366/19 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/4366/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі - Приватное акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року, яка постановлена суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити матеріали до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до вимог ЦПК України, посилаючись на те, що він подав новий позов до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», адже постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2019 року було відмовлено у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 , із посиланням на те, що позов до страховика не пред`явлено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по вказаній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що спір між цими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглянуто Дніпровським апеляційним судом, а тому повторне звернення позивача до суду з тотожною вимогою не допускається.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, даною правою нормою врегульовано порядок вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження у випадку, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тоді як відмова у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами, врегульована п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме постанова Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, суд першої інстанції невірно визначився із правовою нормою, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін та безпідставно вирішив питання про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, які в подальшому уточнив.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 09.06.2015 року о 17.00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Cітроен», номерний знак НОМЕР_1 по вул.Українська, біля буд.118 м.Кривого Рогу, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну та під час випередження не дотримався безпечного бокового інтервалу, створив небезпеку для дорожнього руху, відволікся від керування, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль і велосипед отримали механічні пошкодження, а велосипедист ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_2 зник, залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України.

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року встановлено винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. на користь держави.

При зіткненні велосипед позивача отримав технічні ушкодження, в результаті яких велосипед не підлягає відновленню. Величина матеріальних збитків, завданих позивачу у зв`язку з втратою велосипеда становить 19000,00 грн. При зіткненні було також ушкоджено скляний вакуумний контейнер фірми «Zepter» для спеціального зберігання їжі, вартість якого згідно з висновком експерта становить 1100,00 грн. Крім того, при падінні порвано спеціальний одяг велосипедиста, а саме: велофутболку і велотруси, вартість яких становить 1500,00 грн. Також позивач поніс матеріальні витрати за проведення експертного дослідження велосипеда в розмірі 800,00 грн., електронне повідомлення ОСОБА_2 про проведення експертизи велосипеда в розмірі 76,92 грн. та додатковий рахунок за велосипедний насос, пошкоджений разом з велосипедом в сумі 520 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях викликаних гострою фізичною біллю, що виникла після падіння на асфальт, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було надано швидку медичну допомогу, а також у зв`язку з пошкодженням велосипеда та неможливості користуватися ним за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків позивача, оскільки будучи інвалідом, по рекомендації лікарів він має здійснювати щоденні поїздки велосипедом для виведення з організму шкідливих токсинів, та неможливості користуватися скляним вакуумним контейнером для зберігання спеціальної їжі, яку позивач повинен приймати в установлений лікарями час. Свою моральну шкоду позивач оцінив в сумі 10000,00 грн.

Просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 22996,92 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 330,00 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задоволені частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди в розмірі 15 291 гривня 43 копійки.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн., витрати за послуги експерта автотоварознавця у розмірі 800,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 16 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з тих підстав, що суд першої інстанції під час ухвалення заочного рішення, знаючи про позицію відповідача ОСОБА_2 про те, що саме страховик ПрАТ УСК «Княжна Вієна Іншуранс Груп» повинен відшкодувати завдану позивачу ОСОБА_1 в результаті ДТП моральну і матеріальну шкоду, не з`ясував чи є, або немає підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, ухваливши рішення без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У липні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, встановлені у постанові Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на свою користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 288,35 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., а у разі відсутності у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» обов`язку зі сплати страхового відшкодування за полісом АІ №7157828 від 21 листопада 2014 року, стягнути зазначену шкоду з відповідача ОСОБА_2 .

Отже, не можна вважати, що вищезазначені позови ОСОБА_1 є тотожними в частині предмету, підстав та суб`єктного складу.

Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження по справі, суд без врахування вищенаведеного помилково прийшов до висновку про тотожність заявленого позову, з позовом, який розглядався Дніпровським апеляційним судом, виходячи виключно із загальних ознак предмету позовів.

Таким чином, матеріальний зміст позовних вимог відрізняється, і висновок суду першої інстанції про тотожність цих позовів є необґрунтованим.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З наведеного слідує, що відмова позивачу у відкритті провадження у справі, без законних на те підстав, є порушенням її конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанціїдля вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2019 рокускасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: