У Х В А Л А

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 567/1286/19

провадження № 61-18336ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Добродій Оксаною Михайлівною, на постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У 2019 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів. На обгрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Рівненського міського суду від 23 листопада 2005 року відповідача зобов`язано сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2005 року та до повноліття дитини. Вказувала, що виконавчий лист № 2-6016, виданий Рівненським міським судом Рівненської області від 15 травня 2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 перебував на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби. Зазначала, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 02 лютого 2012 року у справі № 2-4036/11 припинено її право на отримання аліментів та змінено місце проживання дитини на проживання з батьком. Рішення суду набрало законної сили 28 лютого 2012 року. Відповідач ОСОБА_2 з червня 2005 року до 28 лютого 2012 року не сплачував аліменти на утримання дитини, на сьогодні заборгованість не погашена, що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця. Посилаючись на статтю 196 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 01 липня 2005 року до 28 лютого 2012 року у розмірі 1 519 652,14 грн.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 05 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2005 року до 22 квітня 2011 року у розмірі 32 472,84 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обгрунтоване тим, що законом передбачено право стягувача аліментів у разі виникнення заборгованості з їх сплати на отримання неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Позов обґрунтований належними і достовірними доказами на підтвердження того, що відповідач, як платник аліментів, такий обов`язок не виконав. Суд першої інстанції врахував, що з 22 квітня 2011 року дочка сторін проживає з відповідачем, тому з цього часу у позивачки відсутнє право стягнення аліментів на утримання дитини, і, відповідно, пені за прострочення сплати аліментів, у зв`язку з чим стягнено пеню за період з 01 липня 2005 року до 22 квітня 2011 року в розмірі, що не перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 32 472,84 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 серпня 2020 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що при вирішенні питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості.

Апеляційний суд, врахувавши сімейні обставини, що склались між платником аліментів, позивачкою та неповнолітньою дитиною, довготривалий період проживання дитини з батьком, його участь у вихованні дитини, обставини, встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2012 року у справі № 2-4036/11, де зазначено, що отримувані аліменти позивач використовувала не за призначенням, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Суд апеляційної інстанції взяв до уваги те, що після визначення за рішенням суду місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом зі своїм батьком ОСОБА_2 з 2011 року, ОСОБА_1 не брала участі в її утриманні.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Добродій О. М., поштовим зв`язком направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій справі є стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися, а тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 рокуухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Добродій Оксаною Михайлівною, на постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібного

В. В. Яремко