П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року місто Київ

справа №757/39072/20-ц

провадження №22-ц/824/15141/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клименком Артемом Ростиславовичем,

на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 24 вересня 2020 року, постановлену у складі судді Остапчук Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 24 вересня 2020 року відмовлено у задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Клименка А.Р. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Клименко А.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі посилався на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позивач просив забезпечити позов без надання жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, та не надав підтвердження того, що спірний житловий будинок мають намір відчужити, а посилання, які містяться в матеріалах справи , не дають достатніх підстав для підтвердження наміру, адже із наданих фотокопій не вбачається, коли саме вказані публікації були опубліковані.

Позивач у своїй заяві не стверджував про намір відповідача відчужити спірний будинок. У заяві йшлося і були подані відповідні докази того, що відповідач ОСОБА_2 продовжує передавати третім особам спільне майно без згоди позивача, зокрема використовує його у якості хостелу.

На підтвердження вказаної обставини позивачем було надано копію висновку №14965 експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 4 вересня 2020 року.

Використання спірного майна у якості хостелу свідчить про намір відповідача в односторонньому порядку, без погодження із співвласником, змінити його функціональне призначення, а можливо і здійснити переоблаштування чи перебудову.

Зазначені дії відповідача порушують права позивача на користування спірним майном, отримання доходу від його передачі в найм, а також можуть істотно ускладнити виконання рішення про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У зазначеному експертному висновку вказано, що відповідачем були опубліковані відповідні оголошення про передання спірного майна у найм.

Відповідач не допускає позивача та його представників на територію земельної ділянки, що робить неможливим користування спірними будинками. Позивач не проживає у спірних будинках, що є спільною власністю, іншого житла не має.

Відповідач зловживає своїми правами як співвласник, та без згоди позивача протягом тривалого часу використовує належне обом співвласникам майно, шляхом його передачі в оренду третім особам та одноособово отримує від цього дохід (орендну плату).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Уланівський С.Є., а в подальшому адвокат Клименко А.Р., підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Зубков М.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Зазначав, що йому на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме земельної ділянки кадастровий номер :82:149:007 площею 0,0905 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 27029077; житлового будинку літ. «О» площею 411 м.кв., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, номер запису про право власності 15926205; 34/100 частини (квартира №2 ) житлового будинку літ «А». Другим власником Ѕ частини усіх трьох об`єктів нерухомості є відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач перешкоджає йому, як співвласнику, та його довіреним особам у доступі на земельну ділянку, що робить неможливим користування спірним майном. ОСОБА_2 зловживає своїми правами як співвласника, та без його згоди протягом тривалого часу використовує належне обом співвласникам майном, шляхом його передачі в оренду третім особам та одноособово отримує від цього дохід.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Клименко А.Р. зазначав, що незважаючи на всі судові процеси та виконавчі провадження, відповідач продовжує надавати третім особам спільне майно без згоди позивача. Зокрема, в мережі Інтернет розміщена інформація щодо передання будинку АДРЕСА_1 в короткострокову та довгострокову оренду з метою використання у якості хостелу, що підтверджується висновком №14965 експертного комп`ютерно-технічного дослідження.

Використання спірного майна у якості хостелу свідчить про намір відповідача в односторонньому порядку, без погодження зі співвласником змінити його функціональне призначення, а можливо і здійснити переобладнання чи перебудову.

Дії відповідача порушують права позивача на користування спірним майном, отримання доходу від його передачі в найм, а також можуть істотно ускладнити виконання рішення про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності. Вважав за доцільне вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти певні дії.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, та виходив із того, що судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником належним чином необґрунтовано вимоги щодо забезпечення позову та не доведено, що обраний вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такий відповідає дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги необхідністю не допустити відчуження цього майна.

Проте, метою забезпечення позову є попередження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позивачем не наведено достатньо обґрунтовані підстави, що відповідач має намір розпорядитися цим майном з метою невиконання або утруднення фактичного виконання можливого судового рішення. Саме по собі розміщення оголошення в мережі Інтернет про передання будинку АДРЕСА_1 в оренду, не може розцінюватись, як дії спрямовані на відчуження майна, оскільки передача майна в найм (оренду) не призводить до зміни власника майна (тобто право власності на майно не переходить до наймача). А отже, найм (оренда) не є відчуженням.

Належних та допустимих доказів на підтвердження, що відповідачем вчиняються дії щодо переобладнання приміщень, перепланування, знесення, добудови, передачі у власність, іпотеку, дарування, відчуження, внесення в статутний капітал майна, що є у спільній власності, стороною позивача у встановленому законом порядку до суду як першої так і апеляційної інстанції, не надано.

Виходячи з предмету, підстав позову, та обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову,- заходи, які просить застосувати позивач в порядку забезпечення позову, не є співмірними з заявленими позовними вимогами.

Забезпечення позову у визначений позивачем спосіб не направлене на реальне забезпечення виконання можливого рішення у даній справі про задоволення позову про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Оскільки заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, заявлений вид забезпечення є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371,367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клименком Артемом Ростиславовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 24 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 28 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус