П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/535/19

Номер провадження 22-ц/804/181/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Биліни Т.І., Мироненко І.П.,

секретар судового засідання Сидельнікова А.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Мар`їнського районного управління юстиції ГУЮ в Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2019 року у складі судді Ліпчанського С.М., повний текст рішення складений 28 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, вказала, що їх спільний з відповідачем син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 3 курсу Маріупольського Державного університету денної, контрактної форми навчання, спеціалізація «Право». Позивач має трьох дітей. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні старшого сина. Він працює, має достатній рівень доходів для забезпечення дітей. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач звернуся із зустрічним позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є його сином. Так, вони з ОСОБА_1 дійсно уклали шлюб 07.04.1999 року. Від цього шлюбу вона народила трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 19.04.2016 року Мар`їнським районним судом Донецької області їх шлюб було розірвано. Відповідач неодноразово розповідала в сім`ї, що коли діти виростуть, вона розповість їм правду, хто їхні справжні батьки. Коли він проаналізував їх стосунки з ОСОБА_1 , у нього дійсно виникли сумніви в дійсності його батьківства щодо старшого сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_5 . І рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року вже виключено запис про нього як батька з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь сплачений ним судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Зустрічна позовна заява об`єднана судом із первісним позовом.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2019 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.02.2019 року до закінчення навчання - до 30.06.2020 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Мар`їнського районного управління юстиції ГУЮ в Донецькій області, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, провести відповідну судову експертизу і задовольнити його власні вимоги про виключення відомостей про батьківство, і відмовити в задоволенні вимог первісного позову про стягнення аліментів.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не з`ясовані обставини, що мають значення для справи, не врахована наявність у відповідача нової сім`ї, необхідності утримувати сім`ю та одиноку матір похилого віку, не перевірено належним чином обставини навчання ОСОБА_3 у навчальному закладі на час ухвалення рішення, а тому висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам, і дане рішення підлягає скасуванню.

Судом не встановлено обставини, які необхідно враховувати на підставі статей 182,183 СК України, чим порушено норми матеріального права при вирішенні позову про стягнення аліментів.

Також судом всупереч нормам матеріального права відмовлено у задоволенні зустрічного позову про оспорення батьківства, оскільки не взято до уваги, що актовий запис, зміни в який просить виконати позивач, складений в 1999 році, тому такі правовідносини регулюються нормами КпШС України, що діяв до введення в дію СК України. Суд же помилково застосував норми статті 136 Сімейного кодексу України.

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувала на відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначала, що рішення відповідає нормам матеріального права, і позиція відповідача щодо необхідності застосування норм сімейного законодавства, що діяло на час народження сина, відповідає тільки наміру ухилитися від обов`язку по утриманню дитини, що проводжує навчання. Вказує, що відповідач виховував сина як рідного з дня його народження, і не мав жодного сумніву у своєму батьківстві до виникнення вимог по виплаті аліментів. Крім того, законом не передбачена можливість зобов`язати повнолітню особу примусово проходити генетичне дослідження, що порушувало б права їх сина ОСОБА_3 .

Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Мар`їнського районного управління юстиції ГУЮ в Донецькій області надав апеляційному суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 , яка просила залишити рішення без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, працює, може надавати утримання сину на період навчання; також суд врахував, що син, на утримання якого просить позивач стягнути аліменти, є повнолітнім, а законом не передбачено оспорення батьківства після досягнення дитиною 18 річного віку. Тому суд вважав, що є підстави для часткового задоволення вимог про стягнення аліментів, а зустрічний позов є безпідставним, оскільки не ґрунтується на положеннях діючого законодавства.

З висновками суду колегія суддів не може погодитись в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 5).

Згідно з довідкою від 29.01.2019 року, ОСОБА_3 у 2016 році вступив до Маріупольського державного університету, є студентом 3 курсу 2018/2019 навчального року за освітнім ступенем бакалавра денної форми навчання, економіко-правовий факультет, спеціальність 081 Право; фінансування освіти - за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб. Термін закінчення закладу освіти - 30.06.2020 року (а.с. 6).

В апеляційному суді відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що син ОСОБА_3 продовжує навчання в університеті і на час апеляційного перегляду справи.

Зі справи вбачається також, що ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , що відповідач не оспорював.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 потребує фінансової допомоги батька на період його навчання, який в свою чергу зобов`язаний надавати таку допомогу, має таку можливість. Такий висновок є правильним.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із думкою суду про розмір аліментів, який був визначений для стягнення - 1/6 частину доходів відповідача, оскільки суд послався на майновий стан відповідача, хоча з оскарженого рішення не вбачається будь-якого аналізу доказів, що стосуються таких обставин.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 працює машиністом енергоблоку КТЦ Кураховської ТЕС, заробітна платня відповідача складає 18000 грн. на місяць.

Зі справи також вбачається, що він має на утриманні молодшу неповнолітню дитину, на яку сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу. Відповідач також має матір похилого віку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дохід якої (пенсія) дорівнює 4300 грн. (а.с.25 - 30).

Оскарженим рішенням з відповідача стягнуті аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, що разом із ? часткою заробітку, що відраховується на аліменти на утримання молодшої неповнолітньої дитини, складало б 41,66 % його доходу.

В апеляційному суді встановлено, що дохід ОСОБА_1 складає приблизно 6000 грн на місяць.

Отже, при вирішенні судом питання про розмір аліментів, не повністю встановлені обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України, що мають значення для такого спору.

У відповідності до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Тому, з урахуванням встановлених в апеляційному суді обставин, судове рішення підлягає зміні в частині розміру аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивача, з ухваленням рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/9 частини його доходу щомісячно на весь період його навчання.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, суд першої інстанції відмовив в позові, оскільки вважав, що відповідно до ч.3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття, а син ОСОБА_3 є повнолітньою особою.

Погодитися із таким висновком неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_3 .

У свідоцтві про народження дитини матір`ю зазначено ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .. При цьому підставою запису відомостей про батька стало свідоцтво про укладення шлюбу.

19.04.2016 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

Як встановлено ч.3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Спірний актовий запис №130, згідно з яким ОСОБА_2 записаний батьком ОСОБА_3 , здійснено 19 серпня 1999 року (а.с.40).

Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення КпШС України, чинного на час їх виникнення.

Згідно з ч. 1 статті 56 КпШС України, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

ОСОБА_2 тільки в липні 2019 року звернувся із позовом про оспорення батьківства щодо сина, народженого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Разом з тим відповідач ОСОБА_2 тільки на стадії апеляційного перегляду справи заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Ч.1 ст.53 ЦПК України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

На стадії апеляційного перегляду справи можливість залучення будь-яких інших учасників справи апеляційним судом законом не передбачена.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Колегією суддів відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про призначення генетичної експертизи, оскільки позивачем за зустрічним позовом заявлені вимоги, що стосуються прав та інтересів третьої особи, яка не є учасником справи, і судом першої інстанції не вирішувалося питання повного суб`єктного складу справи. Як вже зазначалося вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі та залучати співвідповідачів та третіх осіб.

У зв`язку з вищенаведеним доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення є частково обґрунтованими, і апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови в задоволенні зустрічного позову з ухваленням нового рішення про відмову в позовних вимогах ОСОБА_2 про виключення відомостей про нього як про батька з актового запису про народження дитини з інших підстав. Це ж рішення підлягає зміні в частині розміру аліментів, стягнутих на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 жовтня 2019 року змінити в частині розміру аліментів за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця міста Курахове Мар`їнського району Донецької області, ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в розмірі 1/9 частини його доходу щомісячно, починаючи з 01.02.2019 року до закінчення навчання - до 30.06.2020 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Це ж рішення скасувати в частині відмови в позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини і ухвалити нове рішення.

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стосовно виключення відомостей про ОСОБА_2 як про батька ОСОБА_3 з актового запису №130 про народження дитини від 19.08.1999 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 20 січня 2020 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко

Т.І. Биліна