ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 640/12438/18

Провадження № 22-ц/818/877/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 5 листопада 2019 року (суддя першої інстанції Сенаторов В.М.),

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6150 грн. та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що в кінці січня 2018 року позивач звернулася до туристичного агентства «Азимут», директором якого є відповідач, де обрала туристичний маршрут по Європі, який необхідно було оформити до 31 січня 2018 року та сплатила гроші у сумі 5000 грн. 25 січня 2018 року ОСОБА_1 сплатила відповідачу 20000 грн. за турпоїздку в Єгипет. У лютому місяці 2018 року позивач вирішила відмовитися від даного маршруту по Європі та просила повернути гроші, тоді відповідачем їй було повідомлено, що в цьому випадку ОСОБА_1 повинна сплатити штрафні санкції, які становлять 6150 грн. Після чого, ОСОБА_1 відмовилася і від поїздки до Єгипту. Вказує, що відповідач від неї за дві турпоїздки /Єгипет та Європа/ отримала 25000 грн., тоді як від ОСОБА_2 позивач отримала грошові кошти в сумі 18850 грн. 00 коп. Позивач вважає, що умови договору вона не порушувала і тому ніяких штрафних санкцій до неї не може бути застосовано, так як відмовилася завчасно від турпоїздок, а тому ФОП ОСОБА_2 повинна повернути їй 6150 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду за втрату власного здоров`я і здоров`я чоловіка ОСОБА_3 , 1941 року народження. Чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і винуватцем у смерті чоловіка ОСОБА_1 вважає відповідача.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 5 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 6150 грн. 00 коп. У частині стягнення з Фізичної особи підприємця на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 1000000 грн. 00 коп. відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 не надала доказів про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та настанням смерті чоловіка ОСОБА_3 . Крім того, не доведено факт наявності штрафних санкцій зі сторони ОСОБА_1 в частині відмови від турпоїздок у розмірі 6150 грн. 00 коп., а тому вказані грошові кошти повинні бути відповідачкою повернуті ОСОБА_1 . Суд зазначив, що в судовому засіданні сторони по справі не надали оригінали двох договорів укладених між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на туристичні поїздки до Єгипту та Європи або належним чином завірених копій цих договорів. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити права та обов`язки сторін на туристичне обслуговування, в тому числі і розмір штрафних санкцій у випадку відмови від туристичних поїздок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, і вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд порушив норми матеріального та процесуального права. Щодо порушення норм процесуального права відповідач зазначає, що судом не були виконані вимоги ст.185 ЦПК України та позовна заява з недоліками прийнята до розгляду, а не залишена без руху.

В обґрунтування апеляційної скарги також посилається на те, що у підготовчому судовому засіданні та до відзиву на позов надавалися відповідні копії договорів, при цьому ні суд, ні позивач під час розгляду справи не висловлювали сумніви чи заперечення щодо існування оригіналів договорів або самого факту їх укладення, підписів позивача на них та не вимагали їх для огляду, при цьому договори досліджувалися судом. Тому вважає, що судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки.

Також вказує, що позивач була ознайомлена із умовами подорожей про що свідчить її особистий підпис на замовленнях.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та стягнути з відповідача 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вказує, що винуватцем у смерті чоловіка вважає відповідача. Крім того, у 2018 році жодних договорів вона не підписувала.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує рішення суду лише в частині задоволення позову, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія не погоджується з висновком суду в оскаржуваній частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 6150 грн., оскільки такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 було укладено з відповідачем ФОП ОСОБА_2 два договори про надання туристичних послуг з метою оформити туристичну поїздку разом с чоловіком до Єгипту, сплачено 20000 грн. 00 коп. та до Європи і було сплачено 5000 грн. Усього за дві турпоїздки до Єгипту та Європи позивачка сплатила 25000 грн.

В подальшому позивач відмовилась від вказаних двох туристичних поїздок та просила ФОП ОСОБА_2 повернути сплачені грошові кошти в повному обсязі.

ФОП ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 18850 грн. 00 коп., а 6150 грн. 00 коп. позивачу повернені не були, оскільки відповідач, вважала це штрафними санкціями за те, що ОСОБА_1 відмовилась від поїздок.

Факти отримання ФОП ОСОБА_2 від ОСОБА_1 25000 грн. за оплату двох туристичних поїздок до Єгипту та Європи та повернення відповідачем ОСОБА_1 18850 грн. 00 коп. сторони не заперечували.

Матеріали справи містять копії договорів №16780477 від 25 січня 2018 року та №8 від 1 лютого 2017 року про надання туристичних послуг, на яких міститься підпис ОСОБА_1 , який вона підтвердила в суді апеляційної інстанції. Також, судом апеляційної інстанції були оглянуті в судовому засіданні оригінали цих договорів і позивач також підтвердила свій підпис на них.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 20 Закону України «Про туризм»).

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною дванадцятою статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою (пункт 10 статті 20 Закону України «Про туризм»).

Судовим розглядом встановлено, що штрафні санкції в сумі 6150 грн. відповідачем були нараховані за відмову від туристичної поїздки до Європи згідно договору №8 від 1 лютого 2017 року.

Так, згідно п.4.9 договору №8 у випадку відмови від туру Турист відшкодовує Туроператору витрати по організації туру в таких розмірах: «більше ніж 15 днів до початку подорожі 25% від вартості Турпродукту» (а.с.27-28).

Згідно п.3.1 договору №8 Турист сплачує «Турагенту» послуги по організації туристичної поїздки в сумі 22600 грн. Пунктом 3.3 встановлено, що не підлягає поверненню сума оплати за послуги бронювання в розмірі 500 грн. (22600/100*25=5650+500=6150 грн.) Отже, згідно договору у разі відмови від туру Турист відшкодовує Туроператору 6150 грн.

Відповідач в свою чергу 22 лютого 2018 року та 23 лютого 2018 року направляла позивачу SMS-повідомлення з пропозицією надати заяву про відмову від туру до Іспанії з метою уникнення штрафних санкцій, але позивач не скористалась цією можливістю. Із заявою про відмову від туру позивач звернулась лише 6 березня 2018 року (а.с.34-37, 40-41).

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судова колегія вважає, що підстав для задоволення позову в частині стягнення 6150 грн. немає.

Доводи позивача та його представника, що договір на надання туристичних послуг згідно п.6 діє з моменту оплати, а оскільки позивач не сплатила вартість туристичних послуг в повному обсязі, то відповідач не мала права нараховувати штрафні санкції, судова колегія відхиляє, оскільки згідно цього пункту 6 договір вступає в силу з моменту підписання.

Доводи представника позивача стосовно того, що за договором №8 позивачем було сплачено лише 5000 грн., а відповідач утримала у себе 6150 грн., з яких 1150 грн. були сплачені позивачем за іншим договором, судова колегія не вважає такими, що є підставою для задоволення позову, оскільки ці грошові кошти не можна вважати такими, що відповідач утримала без правової підстави.

Зі змісту апеляційної скарги не вбачається заперечення відповідача щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядалося.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір сплачений до суду апеляційної інстанції в сумі 1057 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України, 526, 610, 626, 629, 901 ЦК України, ст.20 Закону України «Про туризм» суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 5 листопада 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 6150 (шість тисяч сто п`ятдесят) гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення. В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядалося.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 7 лютого 2020 року