Справа № 740/1349/20
Провадження № 2/740/773/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належала члену колгоспного двору - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року в будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 - голова колгоспного двору, ОСОБА_4 - її чоловік, та сини - ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , які мали право власності по 1/4 частці кожний, відповідно до ст.120 ЦК УРСР 1963 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його доля у майні колишнього колгоспного двору перейшла до інших членів домоволодіння, які залишилися там проживати та фактично прийняли спадщину.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.03.2015 було визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку за ОСОБА_3 та на 1/3 частку за ОСОБА_5 - її чоловіком. Інша 1/3 частка залишилася і на цей час неоформленою.

01 лютого 1992 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і з того часу стала проживати в спірному будинку.

Її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . У встановлений законом строк вона подала заяву про прийняття спадщини та як спадкоємець за заповітом отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_5 1/3 частку спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , яка залишила заповіт на її ім`я. 17.02.2020 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку в цьому будинку.

Так, 1/3 частка вказаного житлового будинку залишилася неоформленою. Ії повинен був оформити за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті у спірному будинку він не проживав та не був зареєстрований, своєю часткою в будинку не користувався. Після його смерті спадщину ніхто не приймав.

Вона вільно, відкрито для третіх осіб та безперервно понад десять років володіє нерухомим майном, у тому числі 1/3 частки вищевказаного об`єкта нерухомості, утримує його, користується прибудинковою територією та земельною ділянкою, несе витрати по комунальних платежах. Таким чином вона є фактичним власником усього житлового будинку, однак не може повноцінно його використовувати, оскільки не є титульним володільцем, тому просить суд здійснити захист її порушених прав у цій частині у спосіб шляхом визнання за нею права власності за набувальною давністю на частку об`єкта нерухомості.

Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач - і про визнання позову.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з*ясування і дослідження інших обставин справи.

Законними підставами для задоволення позову є ст.344 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), - на 1/3 частки будинку, проти чого не заперечує і відповідач.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п. 9, 11, 13,14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна:

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Крім того, згідно постанови пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні.

Відповідно довідки, виданої виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області № 87 від 26.03.2020,станом на 15.04.1991 в будинку АДРЕСА_1 мешкали: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с 7).

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР 1963 року, діючого на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члену двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно до роз*ясень, наданих у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до введення в дію Закону України «Про власність» - до 15 квітня 1991 року, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто, станом на 15 квітня 1991 року кожен із членів колгоспного двору, виходячи із рівності часток всіх його членіх, набули право власності на 1/4 частку житлового будинку кожен.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.03.2015 визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку за ОСОБА_3 та на 1/3 частку за ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 01 лютого 1992 року (а.с.18).

З копії господарської книги вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в буд. АДРЕСА_1 09 березня 1992 року (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивачки ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 .

В матеріалах справи наявні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , згідно яких ОСОБА_1 є власником 2/3 частки в цьому будинку.(а.с.8-11).

Так, 1/3 частка вказаного житлового будинку є неоформленою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є співвласником спірного житлового будинку, як член колгоспного двору, який не втратив право на нього станом на 15.04.1991.За життя повинен був оформити право на 1/3 частку у вказаному будинку.

В судовому засіданні встановлено, що більше десяти років позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіє вищевказаним житловим будинком, самостійно утримує майно в цілому, що є законною підставою для задоволення позову відповідно до ст.344 ЦК України.

Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні.

Керуючись ч.1 ст.41 Конституції України, ст.ст.120, 123 ЦК УРСР 1963 року, ст. 328, 344 ЦК України, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 12, 81, 89, 263-265, 268, 273, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова