Номер провадження 2/754/2221/20
20 січня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
представника позивачки ОСОБА_2
третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2019 року позивачка, яка діє в інтересах своєї малолітньої доньки, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину звернулась до приватного нотаріуса КМНО Ліфанової І.О., яка в порядку підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину з`ясувала, що відносно спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація, що власником квартири є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2-644, виданий 12.10.2012 року нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим О.А., про що було сформовано відповідну довідку. Вказаний договір купівлі-продажу квартири є нікчемним з огляду на порушення норм законодавства, оскільки станом на 12.10.2012 року в квартирі були зареєстровані малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а тому в силу ст. ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та ст. 71 ЦК України для укладення такого договору необхідним був дозвіл органу опіки і піклування. Проте такий дозвіл органом опіки та піклування не надавався і в договорі купівлі-продажу не відображений. Відповідач ОСОБА_5 не є і не був ані родичем, ані знайомим сім`ї ОСОБА_8 . Жоден з членів сім`ї не збирався відчужувати квартиру в той чи інший спосіб. Крім того, згідно вказаної вище інформаційної довідки право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тільки 17.11.2018 року. Проте, в період з 2012 року по сьогоднішній день ані відповідач, ані будь-яка інша особа не звернулась до власників або мешканців квартири з метою отримання майна в натурі. Таким чином, станом на сьогоднішній день порушено права малолітньої ОСОБА_4 , у зв`язку з чим її матір ОСОБА_1 вважає за необхідне захистити їх в судовому порядку шляхом звернення із позовом про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його нікчемності. На підставі викладеного позивачка просить встановити нікчемність договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 2-644, виданий 12.10.2012 року нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим О.А.; скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка та представник позивачки у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Третя особа ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 , у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі.
Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що 11.09.1997 року Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до якого вказана квартира належить в рівних долях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_10 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_11 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 16).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_11 , спадкоємцями якого є його малолітні доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13, 14).
Відповідно до листа (довідки) приватного нотаріуса КМНО Ліфанової Інни Олексіївни від 15.08.2019 року спадкове майно (квартира) належало на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.09.1997 року ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (Ѕ частка квартири його особисто, Ѕ частка квартири належала його матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого був його син ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (ст. 1268 Цивільного кодексу України) (а.с. 20).
Відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.04.2019 року квартира під номером АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської райдержадміністрацїї у місті Києві 11.09.1997 року, розпорядження № 3097 (а.с. 22).
У своїх позовних вимогах позивачка стверджує, що квартира вибула з володіння без волі власників, згоди та вчинення певних дій, у результаті шахрайських дій відповідача.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником квартири є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2-644, виданий 12.10.2012 року нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим О.А. (а.с. 21).
З матеріалів справи та матеріалів, вбачається, що 12.10.2012 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , посвідчений нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим О.А. (а.с. 23).
Нотаріус Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцов О.А., не перевіривши належним чином дотримання при укладенні договору прав малолітніх дітей, зареєстрованих в спірній квартирі, зареєстрував за покупцем право приватної власності на квартиру.
Натомість реєстрація права власності за ОСОБА_5 на спірну квартиру відбулась лише 17.11.2018 року, про що внесено номер запису про право власності №44104836 державним реєстратором Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. З ст. 26 ЦК України фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 26 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.
Відповідно до ст. 1268, 1296 ЦК України спадкове майно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, малолітня особа вважається такою, що прийняли спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається спільною частковою власністю.
Набуте у порядку спадкування майно є особистою власністю спадкоємця і тому не підлягає реституції.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, спадкове майно (квартира) належало на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.09.1997 року ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - Ѕ частка квартири його особисто, і Ѕ частка квартири належала його матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого був його син ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, з цього моменту відкрилась спадщина і малолітній дитині спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 належить частка зазначеної квартири, як прийнята ним у порядку спадкування за законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається спільною частковою власністю.
Таким чином, всі спадкоємці є учасниками права спільної часткової власності на зазначену квартиру і права малолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 не залежать від того, видане чи не видане останній свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку квартири.
Законним представником дитини є мати ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71цього Кодексу), є нікчемним.
Отже, будь-який договір відчуження або іншого розпорядження правами на квартиру не може бути укладений без належно посвідченої письмової згоди матері дитини та відповідного органу опіки.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.
Відповідно до частин 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин не може суперечити інтересам малолітніх дітей.
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, незаконне заволодіння майном. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами :про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.
Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.
Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.
Відповідно до ст.. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
У даному випадку заінтересованою особою, права якої порушені укладеним 12.10.2012 року договором купівлі-продажу квартири, є малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_5 .
Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування рішення про державну реєстрацію прав та записів про проведену державну реєстрацію прав здійснюється на підставі рішення суду.
У відповідності до ч.2 ст. 26 вищезазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Як встановлено при розгляді справи при укладенні оспорюваного договору було порушено права малолітньої особи ОСОБА_4 , оскільки не було отримано дозвіл Органу опіки та піклування на укладення договору, а тому з урахуванням викладених вище вимог діючого законодавства суд вважає, що є всі підстави для встановлення нікчемності договору від 12.10.2012 року.
Також суд вважає, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 проведена з порушенням норм чинного законодавства України та є не законною, а отже підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для встановлення нікчемності договору купівлі-продажу від 12.10.2012 року та скасування реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_5 .
Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, досліджені судом докази, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 215, 216 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задовольнити.
Встановити нікчемність договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 2-644, виданого нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори (Донецька область) Таранцовим О.А.
Скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 (діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа - ОСОБА_3 (діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, , адреса: м. Київ, пров. Музейний, 2-Д.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, , адреса: м. Київ, пр. Маяковського, 21-Г.

Повний текст рішення виготовлений 06 лютого 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська