Справа № 2-15/2010
Провадження № 22-ц/4808/750/20
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Мельник О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням начальника Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пшеничного Богдана Ярославовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_1 , на ухвалу Тлумацького районного суду, постановлену у складі судді Лущак Н.І. 01 квітня 2020 року в м. Тлумач,

в с т а н о в и в:

31.03.2020 року начальник Тлумацького РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) Пшеничний Б.Я. звернувся в суд з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання мотивовано тим, що на виконанні в Тлумацькому РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження по виконанню: виконавчого листа №2-15 від 29.09.2010 року, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 674 214,09 грн. заборгованості за кредитним договором; вимоги про сплату боргу №63012-54 від 06.11.2018 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 15 819,54 грн. штрафу; постанови про стягнення виконавчого збору №54339877 від 29.12.2017 року, виданої Тлумацьким РВ ДВС, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 49 775,17 грн. виконавчого збору; вимоги про сплату боргу №Ф-63012-54 від 05.02.2019 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 457,18 грн. заборгованості; вимоги про сплату боргу №63012-54 від 10.05.2019 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 754,18 грн. боргу; вимоги про сплату боргу №63012-54 від 08.08.2019 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 754,18 грн. боргу; вимоги про сплату боргу №63012-54 від 06.11.2019 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 754,18 грн. заборгованості.

В ході виконавчого провадження встановлено, що 27.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги якого відступлено АТ «КРИСТАЛБАНК», та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_4 передав у іпотеку банку нерухоме майно: виробничо-складські приміщення загальною площею 3155,2 кв.м (літ. А) та металевий склад загальною площею 301,8 кв.м (літ. Б), розташовані по АДРЕСА_1 . Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на предмет іпотеки зареєстровано не за ОСОБА_4 , а за ВАТ «Ремонтник». Однак, відповідно до договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року ТОВ «Ремонтник» відчужило вищевказане нерухоме майно ОСОБА_4 і згідно витягу про реєстрацію права власності від 06.08.2007 року №15481028 право власності на предмет іпотеки було зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ саме за ОСОБА_4 .

Встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року по справі №К-8/99, визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ремонтник» щодо відчуження нерухомого майна ОСОБА_4 та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 01.08.2007 року. На підставі вказаного рішення в реєстрі прав власності було скасовано запис про право власності ОСОБА_4 на предмет іпотеки та відновлено запис про право власності ВАТ «Ремонтник». Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2009 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року скасовано, а справу передано на новий розгляд. При повторному розгляді справи позивач змінив предмет позову та просив лише про визнання недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ремонтник» без визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2009 року визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ремонтник» від 20.11.2006 року. Після скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року ОСОБА_4 з відповідною заявою про повторну реєстрацію або поновлення запису про реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки не звертався. Оскільки на даний час не існує судового рішення, яким було б визнано недійсним договір купівлі-продажу від 01.08.2007 року, то предмет іпотеки належить на праві приватної власності ОСОБА_4 і на нього може бути звернуто стягнення та за рахунок такого майна можуть бути задоволені грошові вимоги кредитора.

Посилаючись на те, що вимоги стягувача боржником в добровільному порядку не задоволені, а іншого майна та коштів, які б належали на праві власності ОСОБА_4 державним виконавцем не виявлено, заявник просив звернути стягнення на нерухоме майно: виробничо-складські приміщення загальною площею 3155,2 кв.м (літ. А) та металевий склад загальною площею 301,8 кв.м (літ. Б), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_4 , право власності на які не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 01 квітня 2020 року подання начальника Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пшеничного Богдана Ярославовича задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, реєстраційний номер 4889778 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме: виробничо-складські приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1 , загальною площею 3457 кв.м (виробничі приміщення - 3155,2 кв.м та металевий склад - 301,8 кв.м), які належать ОСОБА_4 , право власності на які не зареєстровано в установленому законом порядку при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №58668364.

Ухвала мотивована тим, що на даний час боржником ОСОБА_4 у добровільному порядку вимоги стягувачів по зведеному виконавчому провадженні не задоволені, державним виконавцем проведені всі можливі заходи по зведеному виконавчому провадженню, однак вони не призвели до задоволення вимог стягувачів, що заподіює суттєву шкоду їх охоронюваним правам та інтересам, а тому наявні всі правові підстави для задоволення подання начальника Тлумацького РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) Пшеничного Б.Я. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 , яке належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що необхідною умовою для звернення стягнення на нерухоме майно боржника на підставі частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є відсутність факту реєстрації права власності в установленому законом порядку та відсутність іншого майна боржника. Однак, право власності на виробничо-складські приміщення по АДРЕСА_1 в установленому законом порядку зареєстровано за ВАТ «Ремонтник», що виключає таке майно з кола об`єктів, належних до предмету процесуальної дії державного виконавця в межах вирішення питання про виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Крім того, земельна ділянка, на якій розміщені спірні виробничо-складські приміщення, також належить ВАТ «Ремонтник» згідно акту на право постійного користування землею І - ІФ №001810 від 11.12.1995 року.

Також апелянт зазначає, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження державним виконавцем порушено черговість накладення арешту, не вжито заходів з розшуку належного боржнику рухомого (нерухомого) майна та коштів, не здійснено всіх передбачених законом заходів для належного виконання судового рішення, а, отже, подання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є передчасним. За даними інформаційної довідки, сформованої на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №207481194 від 24.04.2020 року, за ОСОБА_4 зареєстровано майно, яке підлягає опису та арешту, однак залишено державним виконавцем поза увагою.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

02.07.2020 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Оскільки апелянтом не надано доказів надсилання копій доповнень до апеляційної скарги іншим учасникам справи, то відповідно до частини 2 статті 364 ЦПК України суд не враховує такі доповнення.

Начальник Тлумацького РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) Пшеничний Б.Я. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року ТОВ «Ремонтник» відчужило належне йому спірне нерухоме майноОСОБА_4 . Судового рішення про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним не існує, а, отже, предмет іпотеки належить на праві приватної власності ОСОБА_4 і на нього може бути звернуто стягнення.

Також вказав, що апелянт безпідставно посилається на те, що земельна ділянка, на якій розміщені спірні виробничо-складські приміщення, також належить ВАТ «Ремонтник», оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №210385957 від 27.05.2020 року, земельних ділянок за ВАТ «Ремонтник» не зареєстровано і представником апелянта не надано доказів протилежного. Більше того, виходячи з положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, до ОСОБА_4 разом із спірними виробничо-складськими приміщеннями перейшло і право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що державним виконавцем порушено черговість накладення арешту, не вжито заходів з розшуку належного боржнику рухомого (нерухомого) майна та коштів, не здійснено всіх передбачених законом заходів для належного виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішень, однак майна, яке б належало на праві власності боржнику, не виявлено.

Щодо доводів апелянта про наявність іншого зареєстрованого за ОСОБА_4 майна, то такі спростовуються самою інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 , в якій відображена державна реєстрація обтяжень, а не права власності на земельні ділянки.

Посилаючись на наведене, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник АТ «КРИСТАЛБАНК» також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила.

Зазначила, що суду першої інстанції були надані всі необхідні документи, які підтверджують, що право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно набуто на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року, є дійсним та жодним судовим рішенням не скасоване.

Твердження апелянта про те, що державний виконавець не мав підстав для звернення в суд з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, не відповідає дійсності, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно відсутній, а архівний запис від 2004 року не є підтвердженням права власності ВАТ «Ремонтник». Більше того, БТІ Івано-Франківської області підтвердило, що архівний запис про право власності ОСОБА_4 був вилучений з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року по справі №К-8/99, яке в подальшому скасовано постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2009 року.

Апелянт безпідставно посилається на акт на право постійного користування землею від 11.12.1995 року, виданий ВАТ «Ремонтник», оскільки статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України закріплено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а відтак до ОСОБА_4 разом із спірними виробничо-складськими приміщеннями перейшло і право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Безпідставними, на думку представника АТ «КРИСТАЛБАНК», є і твердження апелянта про порушення державним виконавцем черговості звернення стягнення на майно боржника, оскільки відповідно до положень статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право сам запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. ОСОБА_4 зі свого боку жодним чином не сприяв виконанню рішення суду, не пропонував будь-якого іншого способу задоволення вимог банку, в тому числі ним не запропоновано іншого майна, за рахунок якого можна погасити заборгованість перед стягувачем.

Посилання апелянта на наявність зареєстрованих за ОСОБА_4 земельних ділянок не є обов`язковою умовою для неможливості звернення стягнення на нежитлові приміщення, оскільки апелянт не зазначає та не доводить, що вартість земельних ділянок співмірна розміру заборгованості, а також закон не визначає першочерговість звернення стягнення на земельну ділянку перед іншими нежитловими приміщеннями, належними боржнику. Крім того, саме нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 були передані в іпотеку АТ «КРИСТАЛБАНК», а тому стягувач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок саме предмету іпотеки, який належить боржнику та вартість якого покриває розмір заборгованості.

Крім того, представник АТ «КРИСТАЛБАНК» зазначила, що рішенням Тлумацького районного суду від 22.06.2018 року по справі 353/273/18 задоволено позов ОСОБА_5 до Тлумацького РВ ДВС, ОСОБА_4 , ПАТ «КРИСТАЛБАНК» про зняття арешту з нерухомого майна. Даним рішенням встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:011:0007 та земельна ділянка з кадастровим номером :03:011:0006 належить на праві власності ОСОБА_5 01.11.2018 року Тисменицьким районним судом ухвалено рішення по справі №353/873/18, яким задоволено аналогічний позов ОСОБА_6 . Вказаним рішенням встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:011:0009 належить на праві власності ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_4 не має іншого майна крім нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , подання державного виконавця та ухвала суду першої інстанції відповідають нормам діючого законодавства, а апеляційна скарга подана з метою затягування виконання рішення суду, яке не виконується вже майже 10 років.

Посилаючись на наведене, представник АТ «КРИСТАЛБАНК» просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 до участі в справі залучено ВАТ «Ремонтник» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Тлумацького РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, в судовому засіданні вважав апеляційну скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, посилаючись на те, що ВАТ «Ремонтник» є законним власником нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 , на які державний виконавець просить звернути стягнення заборгованості ОСОБА_4 перед стягувачем АТ «КРИСТАЛБАНК». Боржник ОСОБА_4 не є власником вказаного нерухомого майна, а тому не може відповідати за свої борги майном товариства.

Представник АТ «КРИСТАЛБАНК» в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без участі представника банку. Просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Тлумацькому РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження №58668364 по примусовому виконанню:

- виконавчого листа №2-15 від 29.09.2010 року, виданого Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 674 214,09 грн. заборгованості за кредитним договором (АСВП 55048125);

- вимоги про сплату боргу №63012-54 від 06.11.2018 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 15 819,54 грн. штрафу (АСВП 58339265);

- постанови про стягнення виконавчого збору №54339877 від 29.12.2017 року, виданої Тлумацьким РВ ДВС про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 49 775,17 грн. виконавчого збору (АСВП 58506616);

- вимоги про сплату боргу №Ф-63012-54 від 05.02.2019 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 457,18 грн. заборгованості (АСВП 58882366);

- вимоги про сплату боргу №63012-54 від 10.05.2019 року, виданої ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 754,18 грн. боргу (АСВП 59739670);

- вимоги про сплату боргу №63012-54 від 08.08.2019 року, виданої ГУ ДПС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 754,18 грн. боргу (АСВП 60189691);

- вимоги про сплату боргу №63012-54 від 06.11.2019 року, виданої ГУ ДПС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 2 754,18грн. заборгованості (АСВП 61001498) (а.с. 7).

Ухвалою Тлумацького районного суду від 04.09.2017 року проведено заміну сторони виконавчого провадження по виконанню рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2010 року по справі №2-15/2010 за виконавчим листом №2-15/2010, виданим Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 29.09.2010 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 674 214,09 грн. заборгованості за кредитним договором №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, а саме: замінено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як стягувача, на його правонаступника ПАТ «КРИСТАЛБАНК».

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.08.2007 року між ВАТ «Ремонтник» (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив належні продавцеві в цілому виробничо-складські приміщення, які знаходяться в будинку за АДРЕСА_1 . В цілому виробничо-складські приміщення складаються з цегляних виробничих приміщень загальною площею 3155,2 кв.м, позначених за планом земельної ділянки літерою «А», та металевого складу загальною площею 301,8 кв.м, позначеного за планом земельної ділянки літерою «Б» (а.с. 25).

Реєстрація права власності на зазначене майно ОСОБА_4 була проведена у Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації в установленому законом порядку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15481028 від 06.08.2007 року (а.с. 48) та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №15481712 від 06.08.2007 року (а.с. 47).

Також встановлено, що 27.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №010/14-10-700 G132 від 27.09.2007 року, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди №132 від 27.09.2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки №2903 від 27.09.2007 року, згідно якого ОСОБА_4 передав у іпотеку банку нерухоме майно: виробничо-складські приміщення, розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року по справі №К-8/99 за позовом ОСОБА_7 до ВАТ «Ремонтник», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 , про визнання недійсним рішення загальних зборів та визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ремонтник», оформлене протоколом №3 від 20.11.2006 року про продаж виробничо-складських приміщень по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаних приміщень від 01.08.2007 року, укладений між ВАТ «Ремонтник» та ОСОБА_4 (а.с. 40-42).

Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2009 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року у справі №К-8/99 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області (а.с. 26-29).

Під час нового розгляду справи позивач змінив предмет позову та просив лише визнати недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ремонтник» без визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2009 року по справі №К-8/99-15/73 позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ремонтник», оформлене протоколом №3 від 20.11.2006 року про продаж спірних нежитлових приміщень ОСОБА_4 (а.с. 30-32).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Вацика В.М., у зв`язку з визнанням недійсним на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року, ним на вимогу ВАТ «Ремонтник» від 05.12.2008 року повернуто правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності ВАТ «Ремонтник» на вищевказане нерухоме майно (а.с. 44).

Після скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.10.2008 року ОСОБА_4 з відповідною заявою про повторну реєстрацію права власності або поновлення запису про реєстрацію за ним права власності на вищевказані виробничо-складські приміщення не звертався, тобто право власності на вказане майно не зареєстроване за ОСОБА_4 в установленому законом порядку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №205613583 від 30.03.2020 року, відповідно до якої виробничо-складські приміщення по АДРЕСА_1 з 26.02.2004 року належать ВАТ «Ремонтник». Підставою виникнення права власності вказано дублікат наказу регіонального відділення фонду державного майна України по Івано-Франківській області №1466 від 11.12.1995 року (а.с. 58).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За змістом статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

При розгляді справ вказаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановивши, що рішення Тлумацького районного суду від 19.07.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості, яке набрало законної сили, тривалий час не виконується (не повних 10 років), державним виконавцем встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання начальника Тлумацького РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) Пшеничного Б.Я. та звернення стягнення на вказане нерухоме майно, право власності на яке належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року, проте в установленому законом порядку не зареєстровано.

Доводи апелянта про те, що право власності на виробничо-складські приміщення по АДРЕСА_1 в установленому законом порядку зареєстровано за ВАТ «Ремонтник», що виключає таке майно з кола об`єктів, належних до предмету процесуальної дії державного виконавця в межах вирішення питання про виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, не заслуговують на увагу, оскільки вказане майно було відчужене ВАТ «Ремонтник» ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року і на даний час цей договір купівлі-продажу є чинним. Вказане майно ОСОБА_4 передав в іпотеку в забезпечення виконання ним грошового зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ним та кредитодавцем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником стягувача є ПАТ «КРИСТАЛБАНК».

Судом не приймаються до уваги і твердження апелянта про те, що земельна ділянка, на якій розміщені спірні виробничо-складські приміщення, належить ВАТ «Ремонтник» згідно акту на право постійного користування землею І - ІФ №001810 від 11.12.1995 року, оскільки статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України закріплено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельної ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а відтак до ОСОБА_4 разом із спірними виробничо-складськими приміщеннями перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Колегія суддів вважає безпідставними також доводи апелянта про те, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження державним виконавцем порушено черговість накладення арешту, не вжито заходів з розшуку належного боржнику рухомого (нерухомого) майна та коштів, не здійснено всіх передбачених законом заходів для належного виконання судового рішення, а тому подання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є передчасним, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення виконавчих дій з метою виявлення майна та грошових коштів боржника ОСОБА_4 державним виконавцем подавались запити: до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію, та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, та про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб; до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; до відділу Держгеокадастру в Тлумацькому району Івано-Франківської області щодо зареєстрованих за боржником земельних ділянок; до УСЗН Тлумацької РДА щодо отримання боржником соціальної допомоги, а також до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області щодо зареєстрованої за боржником сільськогосподарської техніки. Згідно відповідей на запити державного виконавця (а.с. 10-20), грошових коштів та майна боржника ОСОБА_4 , на які можна звернути стягнення, не виявлено.

З повідомлення відділу Держгеокадастру в Тлумацькому району Івано-Франківської області №8-9-0.30-310/111-19 від 11.10.2019 року вбачається наявність зареєстрованих за ОСОБА_4 трьох земельних ділянок в м. Тлумач з кадастровими номерами :03:011:0006, :03:011:0007 та :03:011:0009 (а.с. 10). Разом з тим встановлено, що рішенням Тлумацького районного суду від 22.06.2018 року по справі №353/273/18 знято арешт із земельної ділянки площею 0,0478 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :03:011:0007 та земельної ділянки площею 0,0167 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :03:011:0006. Вказаним рішенням встановлено, що 02.04.2009 року та 14.07.2009 року ОСОБА_4 відчужив вказані земельні ділянки ОСОБА_5 , про що були укладені нотаріально-посвідчені договори купівлі-продажу земельних ділянок, зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за №785 та №1469 (а.с. 141-143). Рішенням Тлумацького районного суду від 01.11.2018 року по справі №353/873/18 знято арешт із земельної ділянки площею 0,0434 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :03:011:0009. Рішенням встановлено, що 08.04.2009 року ОСОБА_4 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_6 , про що був укладений нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №517 (а.с. 138-140).

Наведеним спростовуються твердження апелянта і про те, що згідно інформаційної довідки, сформованої на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №207481194 від 24.04.2020 року, за ОСОБА_4 зареєстровано майно, яке підлягає опису та арешту, однак залишено державним виконавцем поза увагою.

Відтак доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Тлумацького районного суду від 01 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року