Ухвала

10 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 201/17472/16-ц

провадження № 61-6085ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Тревел Профешнл Груп», фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах своєї дружини ОСОБА_2 , і ФОП ОСОБА_3 , який діяв від імені та за дорученням ТОВ «Тревел Профешнл Груп», був укладений договір на туристичне обслуговування № 413689, за умовами якого туроператор зобов`язався надати туристу комплекс туристичних послуг, а турист - оплатити такі послуги, щодо подорожі та відпочинку в Об`єднаних Арабських Еміратах з 08 жовтня 2016 року по 13 жовтня 2016 року. До туристичних послуг входили: переліт, трансфер за маршрутом, послуги тимчасового проживання, харчування, а також інші послуги, в тому числі візи. Вартість послуг у розмірі 22 587,60 грн сплачені ОСОБА_1 в цей же день. Проте туристичні послуги були надані не в повному обсязі та неналежної якості, оскільки після прибуття до ОАЕ позивачам було відмовлено у в`їзді до країни через відсутність віз. Відкриття віз відбулось завдяки зусиллям самих позивачів. За викладених обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного з них: 1 882,30 грн - відшкодування різниці між запропонованими послугами і тими, які були надані; 325,34 грн - витрат з найму таксі; 281,85 грн - витрат на харчування; 2 310,40 грн - відшкодування ненаданої послуги з відкриття віз; 338,81 грн - неустойку у зв`язку з простроченням надання туристичних послуг; 1 059,08 грн - витрат з надання медичної допомоги; 7 500,00 грн - моральної шкоди.

ОСОБА_1 також просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 980,00 грн в рахунок відшкодування витрат з роумінгового зв`язку та 1 059,08 грн - витрат з надання медичної допомоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2017 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Тревел Профешнл Груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 618,70 грн, з яких: 1 882,30 грн - різниці між запропонованими послугами і такими, що були надані; 325,34 грн - витрати на таксі; 281,85 грн - витрати на харчування; 2 310,40 грн - відшкодування ненаданої послуги з відкриття віз; 980,00 грн - витрати на оплату роумінгового зв`язку; 338,81 грн - неустойка у зв`язку з простроченням надання туристичних послуг; 1 500,00 грн - відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Тревел Профешнл Груп» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6 638,7 грн, з яких: 1 882,30 грн - різниця між запропонованими послугами і такими, що були надані; 325,34 грн - витрати на таксі; 281,85 грн - витрати на харчування; 2 310,40 грн - відшкодування ненаданої послуги з відкриття віз; 338,81 грн - неустойка у зв`язку з простроченням надання туристичних послуг; 1 500,00 грн - відшкодування моральної шкоди. Узадоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У березні 2020 року ТОВ «Тревел Профешнл Груп» звернулося до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,однак такі є необґрунтованими й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

ТОВ «Тревел Профешнл Груп» у касаційній скарзі вказує, що дана справа має для нього виняткове значення, однакці доводи не містять правових підстав для розгляду малозначної справи в касаційному порядку. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням у цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко