Справа № 442/1032/20 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/1949/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

при секретарі Івановій О.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рихтицької сільської ради Дрогобицького району, за участю третьої особи ОСОБА_3 про часткове скасування рішення сесії Рихтицької сільської ради, визнання протиправною бездіяльності Рихтицької сільської ради та про зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також є власником земельної ділянки площею 0,1089 га з цільовим призначенням для обслуговування цього житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

До належного йому будинковолодіння АДРЕСА_1 з вулиці Української проходить заїзд загального користування між будинковолодіннями гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 У 2018 р. виник конфлікт із гр. ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що він самовільно розкопав місток, зроблений ще його покійним батьком для проїзду через водостічний рів із основної дороги вулиці Української до цього заїзду до належного йому будинку, витягнув металеву трубу, зняв верхній шар гравію та грунту, мотивуючи це тим, що робитиме розширення вулиці. В даному випадку слід зазначити, що до цього часу до будинковолодіння ОСОБА_5 був свій місток через водостічний рів із основної дороги вулиці Української до садибної земельної ділянки, а його заїздом до свого будинковолодіння гр. ОСОБА_3 ніколи не користувався. Це і не було передбачено планом забудови цієї вулиці Української та планом забудови будинковолодіння гр. ОСОБА_3 .

Позивач звертався з відповідною заявою у Рихтицьку сільську раду для вирішення даного спору. Крім цього, на початку заїзду до його будинковолодіння АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 мав намір облаштувати металеву браму, яку хотів закривати на ключ. За наслідками розгляду його заяви з виходом на місце постійною комісією з питань врегулювання земельних відносин, аграрної політики, екології, планування та забудови території Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області складено Акт від 04.06.2018р., відповідно до пунктів 2, 4.1, 5, 5.2 цього Акту комісії сільської ради зазначено: 2.На початку спільного заїзду до житлових будинків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не буде влаштовано брама заїзд загального користування. 4.1 Проводити влаштування нової огорожі від початку заїзду до криниці, витримуючи ширину спільного заїзду загального користування (згідно додатку №1) та від кута нежитлової будівлі «гаражу» до огорожі садиби ОСОБА_1 . 5. Для запобігання підтоплення садиби ОСОБА_1 дощовими та стічними водами садиб 5.2 ОСОБА_3 влаштувати відстійник та водостічні труби на господарських будівлях на садибі. Також, згідно пункту 3 Акту зазначено: «Гр. ОСОБА_1 не закривати браму на спільному заїзді загального користування для проходу на пасовище».

Він частково не погоджується з вирішенням цього земельного спору із сусідніми землекористувачами, оскільки жодного проходу чи проїзду через належну йому земельну ділянку АДРЕСА_1 містобудівними документами не передбачено. При цьому, заїзд із самої вулиці Української між будинковолодіннями гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 лише до його будинковолодіння картографічними та містобудівними документами передбачено. Відтак, з метою уникнення конфліктів із сусідами, в тому числі у зв`язку із невиконанням гр.Паньківим п.5.2 Акту комісії Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 04.06.2018р. щодо облаштування та встановлення відстійника, у зв`язку із чим уся стічна та каналізаційна вода й стоки стікають на його подвір`я АДРЕСА_1 , а також з метою уникнення подальшого конфлікту із Рихтицьким сільським головою та іншими посадовими особами Рихтицької сільської ради у зв`язку із підробленням невідомою на даний час особою (не виключено, що працівником сільської ради) від імені матері заяви щодо незаконного уточнення та зменшення належної їй присадибної ділянки під час приватизації цієї землі, він звернувся 11 листопада 2019 р. із відповідними заявами у сільську раду. Зокрема, просив вжити відповідних заходів та зобов`язати ОСОБА_3 належним чином облаштувати відстійник для стоку каналізації та води від атмосферних опадів з садибної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , та зобов`язати гр. ОСОБА_3 облаштувати нову огорожу своєї садибної ділянки по АДРЕСА_2 , зі сторони заїзду від початку цього заїзду до огорожі, що межує із його земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , дотримуючись ширини впродовж усього заїзду не менше 3м. 50см. Крім того, просив Рихтицьку сільську раду надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації з метою приватизації для ведення садівництва залишку неприватизованої землі, що перебуває у фактичному користуванні та закріплена згідно погосподарських книг Рихтицької сільської ради. Однак, за наслідками розгляду його заяв від 11.11.2019р., він отримав відповідь із Рихтицької сільської ради, відповідно до якої його повідомлено, що за результатами проведеного голосування по порушених в заяві питаннях щодо надання дозволу на приватизацію землі під садівництво не прийнято жодного рішення сесії сільської ради, та відповідь №850/02-25 від 26.12.2019р., згідно якої його повідомлено, що за наслідками розгляду іншої заяви на сесії Рихтицької сільської ради щодо спору із сусідом ОСОБА_3 , 17 грудня 2019 р. прийнято рішення сесії №1587 «Про особисті вимоги гр. ОСОБА_1 щодо облаштування гр. ОСОБА_3 на своїй садибі відстійника та влаштування огорожі зі сторони спільного заїзду». Додано цієї відповіді копію рішення сесії Рихтицької сільської ради №1587 від 17.12.2019р. Відповідно до п.3 рішення сесії Рихтицької сільської ради №1587 від 17.12.2019 р. зазначено: гр. ОСОБА_1 не перешкоджати гр. ОСОБА_3 та членам його сімї в користуванні проходом (проїздом), який проходить вздовж садиби ОСОБА_1 до земель загального користування (пасовище, урочище «Став»). Вважає, що пункт 3 рішення 37 сесії сьомого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області №1587 від 17 грудня 2019 р. явно незаконним та протиправним, оскільки він не ґрунтується на жодній нормі матеріального Закону, яким врегульовано спірні правовідносини, а також явно грубо порушує його законні права та інтереси як власника будинковолодіння АДРЕСА_1 та власника земельної ділянки, на якій це будинковолодіння знаходиться.

05 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає про безпідставність та необгрунтованість апеляційної скарги, а також не відповідність її висновків дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що заїзд із самої вулиці Української між будинковолодіннями гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 передбачено лише до його будинковолодіння картографічними та містобудівними документами. Зазначає про відсутність у відповідача будь яких прав щодо користування його приватизованою спірною земельною ділянкою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позивач успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1089 га, до будинковолодіння якої було закріплено 0,1300 га площі, що включає в себе площу в оскаржуваному рішенні «Проїзду», а також, що викопіювання з генплану села 1986 року, не містить картографічної інформації про наявність наскрізного проїзду з вул. Української на пасовище повз будинку позивача, там наявний саме заїзд, а наскрізний проїзд, натомість, міститься поруч - зліва в напрямку з вул. Української на пасовище, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування п.3 рішення №1587.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач успадкував від матері ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1089 га. (свідоцтво про право на спадщину від 09.10.2017).

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка більшої площі ніж ту, що він успадкував після смерті своєї матері матеріали справи не містять, так само як і не містять доказів на підтвердження того, що саме йому належить частина спірної земельної ділянки про яку йдеться мова в п.3 рішення №1578 тридцять сьомої сесії сьомого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 17 грудня 2019 року.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 не довів, що спірна земельна ділянка про яку йдеться мова в п. 3 рішення №1578 тридцять сьомої сесії сьомого скликання Рихтицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 17 грудня 2019 року належить саме йому, і що прийнявши оскаржуваний пункт в рішенні, сільська рада фактично розпорядилася його земельною ділянкою.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції за наявності доказів долучених позивачем при зверненні до суду з даним позовом, прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в задоволеній частині є недоведеними.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови з задоволення позову, судовий збір покладається на позивача.

Оскільки суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1262 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог, а саме, щодо скасування п.3 рішення №1578 Рихтицької сільської ради Дрогобицького району від 17.12.2019 року та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1262 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета