Справа № 129/935/19
Провадження № 22-ц/801/1178/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 рокуСправа № 129/935/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Кирилюк Л. М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Нараївська (Краснопільська) сільська рада Гайсинського району Вінницької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Бондар О. В. у м. Гайсин, повне судове рішення складено 18 березня 2020 року,-

в с т а н о в и в :

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Нараївська сільська рада Гайсинського району про зміну встановленого розміру стягуваних аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позов мотивований тим, що від шлюбу з відповідачем в них народилася дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року поставлено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 для утримання їх спільної дитини аліменти в твердій грошовій сумі 400 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 15.04.2015 року і до його повноліття. Вказана сума аліментів є недостатньою для утримання і виховання неповнолітнього сина, а також встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 3000 грн., звертає увагу,що відповідач працює на будівництві в м. Києві та має достатній заробіток. ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 в належному її матері ОСОБА_5 житловому будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований біля матері та проживає за згодою батька ОСОБА_2 , перебуває на її утриманні, вона займається його вихованням, лікуванням, організацією його навчання; з відповідачем виникають періодично спори з приводу місця проживання дитини, тому просить визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із нею.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 позов задоволено: змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Гайсинського районного суду від 30.04.2015 р. в справі № 129/1047/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ; стягуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 3000 грн., яка підлягає індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини; постановлено виконавчий лист за рішенням Гайсинського районного суду від 30.04.2015 р. в справі № 129/1047/15-ц, повернути без виконання, припинити стягнення аліментів за цим виконавчим листом; визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 05 травня 2020 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 полягають у тому, що постановляючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги його матеріальний стан, те що він не має постійного місця роботи і заробітку, зауважує, що між ними відсутній спір про місце проживання дитини.

В судове засідання апеляційного суду сторони по справі не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не відомі, клопотань не надходило. Від ОСОБА_2 з електронної пошти ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) без електронного цифрового підпису надійшло клопотання про відкладення розгляду через сімейні обставини, яка була судом залишена без задоволення через дефекти її відправки та неможливості ідентифікувати особу, яка її відправила.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_3 - маті`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.07.2013 р. (а.с.8),

-Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30.04.2015 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утриманн сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно до його повноліття (а.с.12);

-Малолітній ОСОБА_3 проживає біля матері ОСОБА_1 в належному її матері ОСОБА_5 житловому будинку АДРЕСА_1 , там зареєстрований (а. с. 4, 11);

-згідно довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків Гайсинської державної податкової інспекції ДПС України № 1157 від 03.04.2020 року (а. с. 81), за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 , відповідач офіційно не працевлаштований, що підтверджується його трудовою книжкою (копія а. с. 35).

Між сторонами виник спір з приводу зміни розміру аліментів, що стягуються за судовим рішенням та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК.

Суд першої інстанції вірно встановив, що з урахуванням потреб дитини, здорожчання життя, з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, є підстави для зміни розміру аліментів в бік їх збільшення.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення розміру аліментів в сумі 3 000 грн щомісячно, суд першої інстанції не навів мотивів визначення саме такого розміру аліментів.

Поза увагою суду залишились надані відповідачем докази про відсутність у нього доходу (а. с. 81), які свідчать про відсутність у нього стабільного заробітку( доходу), а твердження позивача про наявність у відповідача достатніх доходів від неофіційної роботи у м. Київ не підтверджені жодними доказами.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня 2019року встановлений у розмірі 2 027 гривень, з 1 липня 2118 гривень, з 1 грудня 2 218 гривень.

Отже апеляційний суд приходить до висновку підставність доводів апеляційної скарги в частині розміру визначених судом аліментів, рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити та визначити розмір аліментів, з урахуванням матеріального становища ОСОБА_2 , потреб дитини та з урахуванням найкращих інтересів дитини, - у сумі 1 500 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що між сторонами не існує пору про визначення місця проживання дитини слід зазначити наступне.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Суд першої інстанції вірно врахував ставлення матері до дитини, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, вік дитини та потребу дитини в материнській опіці, наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, позитивну характеристику матері, її участь у вихованні і навчанні дитини, піклування про її здоров`я, наявність достатнього заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину та обґрунтовано визначив місце проживання малолітньої дитини із матір`ю.

В поданій апеляційній скарзі відповідач з такими висновками не погоджується, посилаючись на відсутність між ним та ОСОБА_1 спору щодо визначення місця проживання дитини.

Однак такі доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18.

Місцевий суд, проаналізувавши обставини, які були встановлені в судовому засіданні, вірно врахував те, що право позивачки на визначення місця проживання дитини з нею шляхом звернення з позовом передбачено законом і хоча відповідач не заперечував проти такого визначення місця проживання їх спільної дитини на час вирішення справи в суді, проте існування невизначеності у правах і обов`язках сторін щодо місця проживання дитини безпосередньо впливає саме на інтереси дитини.

Отже це свідчить про наявність предмета спору у справі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування підстав для задоволення позову.

Крім того, суд вірно прийняв до уваги пояснення позивача про те, що між сторонами періодично виникають непорозуміння та конфлікти з приводу проживання дитини з матір`ю.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів, однак не вірно визначив їх розмір, тому за результатами апеляційного розгляду оскаржуване у справі рішення підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення, в іншій частині підстав для зміни чи скасування рішення немає, як і немає підстав для відмови в задоволенні позову, як про те просить відповідач в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року в частині розміру аліментів, що підлягають до стягнення, змінити: визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало

Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року