Справа № 274/1278/19 Провадження № 2/0274/285/20
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
18.12.20 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3 , представником якого є ОСОБА_4 ,
пророзірвання договору довічного утримання
ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить розірвати договір довічного утримання від 29.11.2007 р., укладений між нею та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1171 (у позовній заяві вказано № 3-1172, що є очевидною опискою, про що повідомив представник ОСОБА_1 під час розгляду справи), припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі вказаного договору довічного утримання, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання від 29.11.2007 р., посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1171, ОСОБА_3 не виконував взяті на себе за цим договором обов`язки.
ОСОБА_3 проти позову заперечив та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що він виконував зобов`язання, взяті на себе за договором, який стосується предмета спору.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання від 29.11.2007 р., посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1171 (а. с. 9).
Відповідно до статті 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Пунктами 4 та 5 договору довічного утримання від 29.11.2007 р. передбачено, що ОСОБА_3 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 , та зобов`язується повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, зберегти в її безкоштовному довічному користуванні вищевказану квартиру, вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі мінімальної заробітної плати.
Таким чином у договорі довічного утримання від 29.11.2007 р. не визначено періоду часу, за який має надаватись матеріальне забезпечення (харчування, одяг, догляд, необхідна допомога) у розмірі мінімальної заробітної плати (день, тиждень, місяць тощо).
Згідно з частиною другою статті 749 Цивільного процесуального кодексу України якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Законами України про Державний бюджет України на кожен рік установлюється мінімальна заробітна плата у місячному та у погодинному розмірах.
Виходячи з наведених норм законодавства України, Суд виходить з того, що за договором довічного утримання від 29.11.2007 р. вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) у розмірі мінімальної заробітної плати визначена за період один місяць.
Свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 договір. ОСОБА_3 за договором пообіцяв допомагати, одягати, все робити. Але все вийшло навпаки, ОСОБА_3 нічого ніде не допомагав, не слухав, що просила його робити ОСОБА_1 . Квартира холодна, балкон розсохся. Він просив, щоб ОСОБА_3 пофарбував балкон, той не робив, тільки прийшов подивився. ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі третім, не давав своїх даних, ОСОБА_1 через це отримувала малу субсидію. ОСОБА_3 п`ятнадцять років чекає поки, мама помре, що продати хату. ОСОБА_1 лежала у лікарні у Києві, робили операцію на серці, коли її виписували, приїхала дочка, забрала, везла її у міському транспортні, хоча ОСОБА_3 мав машину або міг дати гроші на таксі. Діти ОСОБА_1 хотіли, щоб він з нею проживав разом. Все було добре, поки вона не переписала квартиру. Як тільки переписала квартиру, дочка відмовилась від матері, не приходила, не дзвонила. ОСОБА_3 періодично приїжджав, завозив буханку хліба, банани. ОСОБА_3 свою машину розбив. Він проживає з ОСОБА_1 з 2005 р. по АДРЕСА_2 . Він там зареєстрований, у нього шлюб з ОСОБА_1 . Взимку вони сплачують 1800,00 1900,00 грн. за комунальні послуги. ОСОБА_3 , коли мав машину, частіше приїжджав, коли розбив машину, став рідше приїжджати. ОСОБА_3 з ними не проживає. Коли він прийшов жити до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 там не проживав. За останні півтора роки ОСОБА_3 був один раз у ОСОБА_6 , просив забрати заяву позовну. Через інших осіб ОСОБА_3 не передавав продуктів.
Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що у 2007 р. вони з ОСОБА_1 уклали договір з утримання. І весь час ОСОБА_6 допомагали грошима, продуктами, ліками. Якщо треба було щось терміново, то їздив ОСОБА_3 . ОСОБА_6 до них приїжджала на будівництво та просила гроші то на туфлі, то на їжу, вони давали. ОСОБА_3 посилав гроші, допомагав робити ремонт. Вона приїжджала з дочкою, теж робили ремонт. ОСОБА_1 просила купити телевізор у кімнату, а потім у кухню. Вони купили два телевізори. Взуття, чоботи теж купили. Лічильник треба було поставити газовий, ОСОБА_3 поїхав терміново, 1 000,00 грн. привіз, щоб лічильник поставили. Чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_5 , настояв, щоб ОСОБА_1 продала трикімнатну квартиру. Вони прогуляли ці грошів, та купили однокімнатну квартиру. Одразу купили однокімнатну, а інші гроші прогуляли. А тепер чоловік ОСОБА_1 хоче продати однокімнатну, щоб здати ОСОБА_1 у дім престарілих. Три тижні тому ОСОБА_3 приїхав до них, привіз їжу, вона з ним покупала. Прийшов до них, приніс сумки, а чоловік ОСОБА_1 сказав викинути, бо ОСОБА_3 прийшов її травити. Вона при ОСОБА_3 викинула усі продукту у смітник. ОСОБА_3 витрачав більше грошей на утримання ОСОБА_1 , ніж записано у договорі. Які ліки куплялись не знає, пам`ятає, що таблетки. У квартирі ОСОБА_1 вона бувала кожен тиждень. З часу подання позову, з березня 2019 р, вона була раз два у квартирі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 був кожен тиждень. Квартира на сьомому поверсі. Останній раз вона була у квартирі пару місяців тому, коли саме вона не пам`ятає. Ремонт вони робили роки чотири тому. Зараз квартира, на її думку, не потребує ремонту. Коли підписували договір, була заборгованість за комунальні послуги 4000,00 грн. ОСОБА_1 не підписувала, поки вони не погасили. Вони давали їм гроші, але ті за комунальні не платили, бо прогулювали. ОСОБА_3 просив у ОСОБА_1 квитанції для оплати, але та не давала, бо чоловік забороняв. Догляд за ОСОБА_1 виражався у наданні продуктів, грошей, одягу. Чеки не зберігали, бо за стільки років зберігати чеки це смішно. Розписок, що давали гроші, теж не брали.
Свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що у ОСОБА_3 з його мамою були добрі стосунки, він їздив у Бердичів до мами кожен тиждень. Коли ОСОБА_3 почав жити з її матір`ю ( ОСОБА_7 ), приблизно з 1996 р., то він їздив кожного тижня до ОСОБА_1 , допомагав їй і продуктами, і технікою. Ремонт їздила робити її сестра, мама та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , коли їздив, покупав продукти постійно, ліки, в останній візит він привіз продукти, але їх перед ним викинули. ОСОБА_3 відправляв гроші на комунальні. Було декілька разів, що ОСОБА_1 приїжджала, коли вони працювали на будівництві, і її мама давала той гроші. Шкода ОСОБА_1 , припинення відносин почалось, коли появився дядя ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Тоді ОСОБА_1 жила у трикімнатній квартирі, яку потім продали та купили однокімнатну. ОСОБА_1 може залишитись на вулиці, може йде маніпуляція дядею ОСОБА_9 . ОСОБА_3 надавав достатньо коштів ОСОБА_1 . Вона думає, що підставою позову ОСОБА_1 є дії дяді ОСОБА_9 , який може цю квартиру продати. Які саме лікарські засоби куплялись ОСОБА_1 , та від яких хвороб не знає. Погіршились стосунку між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , коли заселився дядя ОСОБА_9 . ОСОБА_11 з`явився, здається , у 2009 р., з цього часу і погіршились стосунки. ОСОБА_3 заробляє по різному, буває що на об`єкті не заплатять. ОСОБА_3 оплачував комунальні послуги, з якого по який час не пам`ятає, платив, напевно на пошті, у якому місті не знає. Догляд за ОСОБА_1 виражався у тому, що ОСОБА_3 їздив до матері, купляв продукти, робив ремонт, покупав техніку.
Суд зазначає, що показання свідка з боку ОСОБА_1 в певній частині суперечать показанням двох свідків з боку ОСОБА_3 .
Разом з тим, усі наведені показання свідків у своїй переважній більшості є дуже загальними і непослідовними, та лише вказують на те, що протягом певного часу, який точно неможливо встановити, ОСОБА_3 вчиняв певні дії, направлені на виконання окремих зобов`язань за договором довічного утримання від 29.11.2007 р.
Те, що ОСОБА_3 вчиняв дії, направлені на виконання певних зобов`язань за договору довічного утримання від 29.11.2007 р., підтверджується також двома товарними чеками та фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта" (а. с. 42 50), з останніх вбачається, що ОСОБА_3 протягом 2008 2019 рр. періодично переказував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірах від 100,00 грн. до 500,00 грн., та один раз у розмірі 1 500,00 грн., тобто у розмірах, яки є значно меншими від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі у відповідний рік (мінімальна заробітна плата у листопаді 2007 р. (у місяці, якому було укладено договір довічного утримання) становила 545,00 грн. у місячному розмірі, у подальшому він тільки збільшувалась законами України про Державний бюджет на наступні роки), тоді як умовами договору, як вказано вище, передбачалось, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги), які він мав надавати ОСОБА_1 , визначена у розмірі мінімальної заробітної плати за один місяць.
Підсумовуючи зазначене, Суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_3 повністю утримував ОСОБА_1 , забезпечував її харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, у тому числі що він надавав їй матеріальне забезпечення у розмірі мінімальної заробітної плати за один місяць.
Таким чином Суд виходить з того, що ОСОБА_3 неналежним чином виконував обов`язки, передбачені договором довічного утримання від 29.11.2007 р.
Частиною першою статті 755 Цивільного кодексу України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:
1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини;
2) на вимогу набувача.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір довічного утримання від 29.11.2007 р., посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3-1171, підлягає розірванню у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 обов`язків за цим договором.
Тобто позов ОСОБА_1 в частині вимоги про розірвання договору підлягає задоволенню.
Суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки обставини, які у відповідності до статті 346 Цивільного кодексу України, є підставами для припинення права власності, відсутні.
Крім того, правові наслідки розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором встановлені статтею 756 Цивільного кодексу України, і серед них відсутній таких наслідок як припинення права власності на майно, яке було передано відчужувачем у власність набувача.
Так, частиною першою статті 756 Цивільного кодексу України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
Виходячи з цієї норми Цивільного кодексу України Суд вважає, що за ОСОБА_1 має бути визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином підлягає задоволенню позов ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі статті 141 Цивільного кодексу України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536,80 грн., оскільки ОСОБА_1 ухвалою від була звільнена від сплати цього збору (а. с. 18).
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.
2. Укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір довічного утримання від 29.11.2007 р., посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пашинським О.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3-1171, розірвати.
3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.
5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 536,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 28.12.2020 р.