справа № 274/3131/18
провадження № 2/0274/217/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.01.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Райффайзен Банк Аваль", третя особа ОСОБА_2 про визнання припиненими зобов"язань за кредитним договором та визнання припиненою іпотеки, внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, -

В с т а н о в и в :

В червні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду з позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 1846/82/110753 від 29.05.2007 року у сумі 31 619 доларів США 49 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 902 313 грн. 91 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру, загальною площею - 52,1 кв. м., житловою - 30,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі внутрішньобанківської оцінки,- 326 000 грн. 00 коп.;

стягнути з відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" витрати по сплаті судового збору в сумі 4890 грн.00 коп.

Свої вимоги обґрунтували тим, що 29 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 014/1846/82/110753, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 29 580 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,750% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Проте, всупереч вимогам п. 3.3, п. 5.1. Кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на: 15.01.2018 року заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за Кредитним договором склала: 31 619 доларів США 49 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 902 313 гри. 91 коп., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню у розмірі - 29 231 доларів США 70 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 834 174 грн. 41 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі - 2 387 доларів США 79 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 68 139 грн. 50 коп.; розрахована пеня. Відповідно до рішення позивача сума пені не зазначається та не стягується в рамках даного спору, що не суперечить нормам чинного законодавства.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 30.05.2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець-1), ОСОБА_1 (Іпотекодавець-2) було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.А., зареєстрований в реєстрі за номером 13. Так, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею - 52,1 кв. м., житловою - 30,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності Іпотекодавцям по 1/2 частки кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.10.1995 року Бердичівським відділом ЖКГ міськвиконкому та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно номер запису 9903 в книзі 57. Згідно з п. 1.3. Договору іпотеки заставна вартість Предмета іпотеки на момент укладення Договору іпотеки визначена сторонами у сумі - 246 530 грн. 00 коп.

Таким чином, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки.

07.11.2017 року згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Банку стало відомо, що на підставі дубліката Свідоцтва про право власності від 25.10.1995 року, виданого відділом ЖКГ міськвиконкому співвласником 1/3 частки іпотечного майна став - ОСОБА_2 . У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають Право врахувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Так, у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Позичальника/Іпотекодавця-1 та Іпотекодавця-2 були направлені вимоги про усунення порушення за Кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, а також те, що на теперішній час відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх зобов`язань перед позивачем, а також не вживаю жодних заходів щодо погашення боргу, чим спричиняють Банку значну матеріальну шкоду, погіршує матеріальний стан Кредитора, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 25.09.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

01.03.2019 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Гуменюком О.В. подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та визнання припиненою іпотеки, внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яку ухвалою від 01.03.2019 року залишено без руху, оскільки не була підписана представником.

12.03.2019 року адвокатом Гуменюком О.В. подано виправлену зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 12.06.2019 року прийнято до розгляду , зустрічні позовні вимоги об`єднано в одне провадження з первинними позовними вимогами у справі №274/3131/18.

В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. У зв`язку із її смертю відкрилася спадщина, яку в порядку ч. З ст. 1268 ЦК України прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки проживали зі спадкодавцем на день її смерті. Спадкових прав вони не оформляли.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовільнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його

спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано

спадкоємцям у натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є пресічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від

настання строку вимоги. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було відразу в телефонному режимі повідомлено про смерть боржника за кредитним договором. Проте, до моменту пред`явлення в суд позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, він не висував жодних вимог. Натомість, якщо навіть припустити, що ПАТ «Райффайзен Аваль», не знав та не міг знати про відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , він все одно пропустив строк пред`явлення вимога до спадкоємців, оскільки пройшло більше року з дня настання строку вимоги за кредитом з 28.05.2012 року (дати закінчення кредитного договору), а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Дана правова позиція відображена в постанові ВС від 23.05.2018 року у справі №686/10934/16-ц.

У зв`язку із цим просить визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором

№014/1846/82/110753, укладеним 29.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (наразі ПАТ «Райффайзен Аваль») та ОСОБА_3 , які перейшли після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 30.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (наразі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , предметом якого стала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання по якій перейшли після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо виключення з записів про обтяження (заборону) на відчуження предмету іпотеки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача -відповідача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, у судових засіданнях первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, з урахуванням уточнень, позов просила задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Додатково зазначила, що ні ОСОБА_1 , який є майновим поручителем за Кредитним договором №014/1846/82/110753 від 29.05.2007 року, ні ОСОБА_2 , не повідомили Банк про відкриття спадщини щодо померлої ОСОБА_3 . Твердження ОСОБА_1 про те, що Банк було відразу в телефонному режимі повідомлено про смерть ОСОБА_3 не доведено жодним належним та допустимим доказом, а отже, не може бути прийнято судом як підтвердження факту обізнаності Банку про смерть ОСОБА_3 . Згідно ч. З ст. 1281 ЦК України (в редакції станом на 31.03.2019 року), якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, до 12 червня 2019 року Банк не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Та оскільки, про смерть ОСОБА_3 Банку стало відомо лише 12 червня 2019 року, Банк має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців з дня, коли Банк дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, а отже - до 12 грудня 2019 року. Виходячи з вищезазначеного. Банком не пропущено строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Представник відповідачів - позивачів, третьої особи Гуменюк О.В. , який діє на підставі довіреності, надав пояснення аналогічні викладеним у зустрічній, додатково зазначив, що про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу стало відомо, чи могло бути відомо з двох обставин: під час розгляду кримінальної справи №0603/1-21/11 та участі у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. 28.05.2012 року виконавче провадження було закінчено згідно п. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" і зв`язку зі смертю боржника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

29.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 014/1846/82/110753, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 29 580 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,750% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Проте, всупереч вимогам п.3.3, п. 5.1. Кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на: 15.01.2018 року заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за Кредитним договором склала: 31 619 доларів США 49 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 902 313 грн. 91 коп., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню у розмірі - 29 231 доларів США 70 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 834 174 грн. 41 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі - 2 387 доларів США 79 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 68 139 грн. 50 коп.; розрахована пеня. Відповідно до рішення позивача сума пені не зазначається та не стягується в рамках даного спору, що не суперечить нормам чинного законодавства.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 30.05.2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець-1), ОСОБА_1 (Іпотекодавець-2) було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.А., зареєстрований в реєстрі за номером 13. Так, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею - 52,1 кв. м., житловою - 30,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності Іпотекодавцям по 1/2 частки кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.10.1995 року Бердичівським відділом ЖКГ міськвиконкому та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно номер запису 9903 в книзі 57. Згідно з п. 1.3. Договору іпотеки заставна вартість Предмета іпотеки на момент укладення Договору іпотеки визначена сторонами у сумі - 246 530 грн. 00 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Згідно копії матеріалів спадкової справи та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №55630920 від 27.03.2019 року, спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не відкривалась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно повідомлення Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 9 від 13.11.2019 року вбачається, що виконавчий напис нотаріуса від 07.04.2008 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" грошової суму у розмірі 177771,09 грн. надійшов на виконання 11.04.2008 року. 28.05.2012 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" в зв`язку зі смертю боржника.

Положення статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

За змістом цих приписів у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця, спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки, спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього.

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої підстави як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Дана провова позиція відображена в постанові Верховного суду від 23.05.2018 року у справі №686/10934/16-ц.

Сплив, визначених статтею 1281 ЦК України, строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії кредитного договору закінчився 28.02.2008 року. Виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого 07.04.2008 року щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" коштів у сумі 177771,09 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором закінчене згідно постанови ВДВС Бердичівського МРУЮ від 28.05.2012 у зв`язку зі смертю боржника.

Тобто, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як сторона виконавчого провадження, з 28.05.2012 року міг дізнатися про відкриття спадщини та пред`явити вимоги протягом шести місяців до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Проте, кредитор вказані строки звернення з вимогою до відповідачів пропустив, наслідком чого є позбавлення кредитора права вимоги до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже в силу приписів ч. 3 та ч. 4 ст. 1281 ЦК України (в редакції на час спірних правовідносин) Банк позбавлений права вимоги до відповідачів, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Відповідно до ч.7 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчого провадження) особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

За ч.1 ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час проведення виконавчих дій) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За нормою ч.З ст.17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Тобто, наслідком припинення іпотеки (визнання договору іпотеки недійсним) згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на Нерухоме майно та їх обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Частина 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає , що у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Виходячи з положень ст.74 Закону України «Про нотаріат», зняття заборони здійснюється нотаріусом, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно із змістом п.2 пп.5.1 ч.5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки).

З цих підстав в задоволенні первісного позову слід відмовити та частково задоволити вимоги зустрічного позову визнавши припиненими зобов`язання за кредитним договором №014/1846/82/110753, укладеним 29.05.2007 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» (наразі ПАТ «Райфайзен Аваль») та ОСОБА_3 , які перейшли після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 30.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (наразі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , предметом якого стала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання по якій перейшли після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги про внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо виключення з записів про обтяження (заборону) на відчуження предмету іпотеки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, зазначена позовна вимога про зобов`язання вчинити реєстраційну дію не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реєстраційні дії здійснює державний реєстратор за результатом розгляду заяви у сфері державної реєстрації прав. Крім цього, така вимога являється втручанням в діяльність суб`єкта владних повноважень.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 819/1849/13-а.

Таким чином, в даному випадку мова йде про дискреційні повноваження як законодавчо встановлену компетенцію владних суб`єктів, що визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державним реєстратором, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте, не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі саме наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Зустрічні позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа ОСОБА_2 про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та визнання припиненою іпотеки, внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задовольнити частково.

Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 014/1846/82/110753, укладеним 29.05.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (на даний час ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ОСОБА_3 .

Визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 30.05.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (на даний час ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2020 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко