Справа № 559/242/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання батьківства. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 2000 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сімє`ю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина - ОСОБА_5 , рідним батьком якої є відповідач. Відповідно до діючого на той час законодавства, оскільки матір не перебувала у зареєстрованому шлюбі і спільної заяви батьків не було, при народженні дитини запис про батька в книзі записів народжень був проведений позивачем за її прізвищем, а ім`я та по батькові записано за її вказівкою. Відповідач є батьком ОСОБА_6 , що підтверджується записом імені та по-батькові в свідоцтві про його народження. Однак, подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства відповідач відмовляється.

Починаючи з 2000 року позивач спільно проживала з відповідачем, вела з ним спільне господарство, мала статеві стосунки, внаслідок яких у них народився син ОСОБА_6 . Після його народження, вони спільно виховували та утримували сина.

Відповідач періодично надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, що свідчить про визнання себе його батьком.

Той факт, що відповідач є батьком ОСОБА_6 може достовірно підтвердити судово-генетична експертиза, однак відповідач свідомо ухиляється від її проходження. Замовити експертизу позивач не може, так як для її проведення необхідний біологічний матеріал батька, який відповідач добровільно надати відмовляється. Просить визнати батьківство ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, через інтернет сайт Судова влада України, відзив на позовну заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Ухвалу про відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками відповідачеві було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання. До суду повернулися конверти з поштовою відміткою «адресат відсутній».

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що перший раз побачив батька коли йому було 11-12 років, в той момент мати його повідомила що саме ОСОБА_3 є його батьком. У 10 класі йому стало цікаво дізнатися про батька і він зателефонував йому, після першої зустрічі вони періодично спілкувалися та зустрічалися. ОСОБА_5 повідомляв відповідача про судове засідання, але той пояснив що не зможе з`явитися в суд у зв`язку з погіршенням здоров`я. Впевнений в тому, що відповідач вважає його своїм сином, оскільки він ні разу не заперечував факт свого батьківства. Також повідомив, що він не пам`ятає про спільне проживання мами з ОСОБА_3 та не знав про призначення судово-генетичної експертизи.

Заслухавши представника позивача, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно повідомлення Київського НДЕКЦ МВС України від 17 грудня 2018 року № 10-1/2113, провести судову молекулярну-генетичну експертизу не виявилося можливим, оскільки для відбору експериментальних зразків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не з`явилися (а.с. 58, 59).

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок експертизи, у тому числі судово молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Судово молекулярна-генетична експертиза для встановлення батьківства ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_5 проведена не була, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не явилися до Київського НДЕКЦ МВС України для відбору експериментальних зразків.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладине, суд приходить до висновку що в задоволені позовних вимог потрібно відмовити за необґрунтованістю, оскільки зазначені представником позивача обставини не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись 3, 4, 11, 13, 76-81, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 126, 128 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства - відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.04.2020

Суддя Р.В. Ралець