ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2573/19
Провадження № 22-ц/4820/1259/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представник апелянта Медведчук О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької від 21 травня 2020 року (суддя Андрощук Є.М.) за позовом Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» (далі - КП«Тепловик», підприємство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та за вказаною адресою отримують послуги теплопостачання, які надає підприємство.

Споживачі надані послуги за опалення оплачували частково, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 вересня 2019 року складає 929 грн.44 коп.

Посилаючись на наведене, підприємство просило стягнути в примусовому порядку солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 929 грн.44 коп. та 1921,00 грн. судового збору.

Після відкриття провадження у справі позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначав, що підприємство свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Станом на 01 квітня 2020 року боржниками сплачено заборгованість за послуги теплопостачання, а тому просив стягнути з відповідачів 1921 грн. судового збору.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем надано заяву про те, що боржниками в добровільному порядку сплачено заборгованість за послуги теплопостачання, а тому підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку відсутні. Вирішуючи питання щодо розподілу судового збору, суд послався на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволеі позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі про стягнення заборгованості за теплопостачання в сумі 929,44 грн. та стягнути з відповідачів на користь підприємства 1921 грн. понесених судових витрат.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на час пред`явлення позову мав місце предмет спору, який припинив своє існування вже після відкриття провадження у справі, у зв`язку із добровільним погашенням заборгованості відповідачами, а тому останні повинні відшкодувати понесені підприємством судові витрати в повному обсязі. Апелянт вказував, що суд першої інстанції не врахував вимоги ч.3 ст.142 ЦПК України, відповідно до яких повинен був присудити понесені ним судові витрати з відповідачів, оскільки ними була сплачена заборгованість після пред`явлення позову.

Разом з тим, зазначав, що підприємство відмовилось від позову після початку розгляду справи по суті, а тому не має права на повернення з державного бюджету частини сплачених ним коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає правильними посилання суду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України. Вказував, що посилання позивача на те, що він відмовився від позову після добровільної сплати боржниками заборгованості є необґрунтованими та не підтвердженими доказами, при цьому заперечував будь-яку сплату боржниками заборгованості за послуги з теплопостачання.

В судовому засіданні, представник Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик», Медведчук О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються за адресою: АДРЕСА_2 . Дані послуги надаються КП по експлуатації теплового господарства «Тепловик».

На ім`я ОСОБА_2 КП «Тепловик» оформлено абонентський рахунок №5111.

19 вересня 2019 року КП по експлуатації теплового господарства «Тепловик» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за послуги по теплопостачанню.

За подання до суду позову підприємство сплатило 1921 грн. судового збору.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10 годину 24 січня 2020 року.

17 квітня 2020 року було розпочато розгляд справи по суті, що зафіксовано у протоколі судового засідання.

19 травня 2020 року представник підприємства подала заяву проте, що свої позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Однак, на підставі ч.2 ст.49 ЦПК України, у зв`язку з тим, що боржники сплатили заборгованість за послуги теплопостачання, підприємство має право на зменшення позовних вимог. У цій заяві представник підприємства просила стягнути з відповідачів 1921 грн. судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Звертаючись до суду з заявою про зменшення розміру позовних позивач вказував, що свої позовні вимоги визначені в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Станом на 01 квітня 2020 року боржниками сплачено заборгованість за послуги теплопостачання, проте не сплачено судовий збір, а тому просив стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 1921 грн.

Зважаючи на зазначене, оскільки позивач підтримував позовні вимоги в повному обсязі, тобто не відмовився від позову унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, тому підстави для застосування судом першої інстанції при вирішенні питання щодо стягнення судового збору частини 3 статті 142 ЦПК України були відсутні.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладається на позивача.

Також не впливають на висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник КП «Тепловик» надала заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій вказала що боржники сплатили заборгованість, тобто на час звернення позивача до суду предмет спору мав місце.

Разом з тим, якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростували висновки суду і впливали на їх законність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 липня 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк