ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 711/685/20
Провадження № 22-ц/821/1095/20
Категорія: 311020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, подану представником Приватного акціонерного товариства «Азот» - адвокатом Хлівненком Павлом Васильовичем на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2020 року (ухваленого в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Казидуб О.Г., повний текст рішення виготовлено 10.04.2020 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» ( найменування якого в квітні 2020 року змінено у зв`язку із зміною типу Товариства із «Публічне акціонерне товариство «Азот» на «Приватне акціонерне товариство «Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що з 22 липня 2014 року по 24 березня 2017 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азот». На момент звільнення позивача, йому була нарахована але не виплачена відповідачем заробітна плата у розмірі 2979 грн.05 коп., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4291 грн.07 коп. за 2 календарних дні щорічної відпустки в розмірі 451 грн. 69 коп. та матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки в розмірі 4759 грн. Згідно довідки відповідача за № 1212 від 23.09.2019 року, повний розрахунок по вищевказаних сумах проведено 26.07.2019 року.

Посилаючись на положення статті 117 КзПП України, ОСОБА_1 просив суд постановити судове рішення, яким стягнути із ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 23.04.2017 року по 26.07.2019 року в сумі 206 349 грн.28 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 24 березня 2017 року по 26 липня 2019 року в сумі 206 349 грн. 28 коп. з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2063 грн.49 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що проведення з працівником повного розрахунку в день звільнення є обов`язком роботодавця. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після проявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахування суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст.81 ЦПК України відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж під час розгляду справи не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 травня 2020 року, представник відповідача ПАТ «Азот адвокат Хлівненко П.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції постановленим при неповному врахуванні усіх фактичних обставин даної справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Азот» щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не звернув належної уваги на доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після закінчення строку позовної давності і в своєму позові не ставив питання про поновлення пропущеного строку та не надав жодного належного доказу, який би підтверджував поважність пропуску ним строку, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу

25 червня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Середи Р.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилається на те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ПАТ «Азот» відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2020 року залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 9 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 червня 2020 року призначено розгляд апеляційної скарги на 22 липня 2020 року.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що у період з 22 липня 2014 року по 24 березня 2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азот». Відповідно до наказу №138 вк від 24 березня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до довідки № 1212 від 23.09.2019 ОСОБА_1 в березні 2017 року на момент звільнення (звільнений 24.03.2017 року) була нарахована заробітна плата за 13 робочих днів в сумі 2979,05 грн. компенсація за невикористану відпустку за 19 календарних днів 4291,07 грн., щорічна відпустка за 2 календарних дня 451,69 грн. та одноразова матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки 4759 грн. Повний розрахунок за березень 2017 року із позивачем було проведено 26.07.2019 року.

Відповідно до довідки № 1213 від 23.09.2019 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 24.03.2017 року складала: за лютий 2017 року 5539 грн.59 коп.

Повний розрахунок по заборгованості було проведено 26.07.2019 року.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником Приватного акціонерного товариства «Азот» - адвокатом Хлівненком П.В. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що працюючи на посаді апаратника конверсії в ПАТ «Азот», наказом № 138 вк від 24.03.2017 року був звільнений із займаної посади відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

В порушення вимог трудового законодавства, в день звільнення роботодавець не провів з ним повний розрахунок, фактично повний розрахунок із ОСОБА_1 було проведено лише 26.07.2019 року, у зв`язку з чим позивач просив стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні , який за період з 24.03.2017 року по 26.07.2019 року (536 робочих днів) складає 206 349,28 грн.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ч.2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку із статтями 117,237-1 КЗпП України за статтею 47 КЗпП України в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Судом встановлено, що у період з 22 липня 2014 року по 24 березня 2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азот».

Наказом № 138 від 21.03.2017 року позивач був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.11).

При звільненні позивача з роботи йому була нарахована, але не виплачена заробітна плату у розмірі 2979 грн.05 коп., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4291 грн. 07 коп. за 2 календарних дні щорічної відпустки в розмірі 451 грн.69 коп. та матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки в розмірі 4759 грн.

Остаточний розрахунок з позивачем по вищевказаних сумах було проведено 26.07.2019 року, що підтверджується довідкою № 1212 від 23.09.2019 року, виданою ПАТ «Азот». (а.с.13).

З позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернувся 29.01.2020 року, тобто перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у даному випадку почався з 27.07.2019 року, з наступного дня після виплати заборгованості по заробітній платі, який спливає через три місяці 27.10.2019 року. Тобто позивач звернувся до суду із цим позовом із пропуском строку, визначеного статтею 233 КЗпП України.

Застосування положень частини 3 ст.267 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки інститут позовної давності у трудових правовідносинах врегульований статтями 233, 234 КЗпП України.

Крім того, законодавець не установив вимоги щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, заяву про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09 квітня 2019 року у справі № 912/1104/18 та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам законодавства.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, відповідач ПАТ «Азот» послався на пропуск позивачем строку звернення до суду при незазначенні поважності причин його пропуску, у поданому відзиві на позовну заяву (а. с. 32-38). В цьому ж відзиві ПАТ «Азот» наголошує на тому, що ОСОБА_1 не ставить питання про поновлення строків звернення до суду із позовом та не надає жодного належного доказу, який би підтверджував поважність причин пропуску позивачем вказаного строку.

Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вищенаведене, що призвело до винесення рішення, яке містить підстави для його скасування, передбачені статтею 376 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Азот», скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.04.2020 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через сплив строку, визначеного ч.1 ст. 233 КЗпП України для звернення з вказаним позовом до суду.

Також, відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат у разі зміни рішення або ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2020 року та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , стягненню із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Азот» підлягають понесені останнім судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3095, 23 грн. ( а.с. 62).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником Приватного акціонерного товариства «Азот» адвокатом Хлівненком Павлом Васильовичем задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Азот» (м.Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру,72, ) понесені судові витрати по справі в сумі 3095,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

(Повний текст постанови складено 24.07.2020 р. )