ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1389/19 Головуючий суддя І інстанції Бобко Т. В.
Провадження № 22-ц/818/3105/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Бобко Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

встановив:

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 квітня 2011 року між сторонами розірваний шлюбу. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 28 липня 2011 року до повноліття дитини.

Вказав, що Первомайським міськрайонним судом Харківської області від 03 травня 2018 року був виданий судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі ј частини заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи з 02 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, судом під час видачі судового наказу не був врахований факт наявності у боржника іншої дитини, на утримання якої вже стягувалися аліменти.

Зазначає, що не оспорює та повністю визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, однак на даний час суттєво змінились обставини його життя, у зв`язку з чим він змушений звертатися до суду про зменшення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Так, поряд зі сплатою аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей позивач має інші витрати, які в сукупності з повсякденними необхідними витратами не дозволяють йому покривати власні мінімальні витрати на життя, а саме: витрати на сплату комунальних послуг, витрати на допомогу батькам-пенсіонерам, розмір пенсії яких є мінімальним, витрати на лікування та допомогу на життя непрацездатному брату інваліду. В обґрунтування позовних вимог посилався на норми Сімейного Кодексу України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», постанову Верховного Суду України по справі №6-1798цс16 від 19 жовтня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 14 вересня 2016 року по справі №185/4096/15-ц, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року. Як зазначає відповідач, його матеріальний та сімейний стан змінився з моменту прийняття рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року, позивач у повному обсязі та у встановлений законом строк сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попри відсутність працевлаштування та фактичних засобів для існування, послідовно, сумлінно та порядно виконував свій обов`язок по утриманню власної дитини. Разом з тим, виконавча служба розрахунком від 31 жовтня 2018 року повідомила ОСОБА_1 про наявність заборгованості у розмірі 52263,48 гривень, при цьому наявність заборгованості було обґрунтовано тим, що сплачувані боржником суми аліментів (за період відсутності у боржника працевлаштування) повинні були обраховуватись, виходячи із даних про середню заробітну плату по місту Харкову, відтак утворилась різниця між фактично сплаченими аліментами боржником та тими, що повинні були сплачені у відповідний період відсутності працевлаштування боржника. Наведені вище обставини, на думку позивача, є правовою та фактичною підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучена ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року по справі №2-452/11, з 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно на 1/6 частину всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили; припинити стягнення аліментів на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року по справі №2-452/11; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка нараховувалась на підставі виконавчого листа №2-452 від 02 листопада 2011 року, виданого Нововодолазьким районним судом Харківської області, у розмірі 52263,48 гривень.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку батька щомісяця на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення змінити та задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необгрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права, а мотиви рішення суду є такими, що позбавлені будь- якого фактичного та юридичного мотивування

Вказав, що на час розгляду справи із заробітку позивача одночасно стягувались: аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менш встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 28.07.2011 року до повноліття ОСОБА_5 ; і також аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 02.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначив, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року по справі № 632/370/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнутих аліментів задоволено повністю, змінено розмір аліментів, визначений наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03.05.2018 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до розміру 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до повноліття дитини з дня набрання чинності рішенням суду. Суд, мотивуючи власне судове рішення, взяв до уваги посилання позивача на складні скрутні обставини його життя, зокрема, знаходження на утриманні батьків- пенсіонерів та брату, який є інвалідом з дитинства. Позивач не оспорював та повністю визнав свій обов`язок щодо слати аліментів на утримання дітей, проте зауважив суду про те, що на даний час суттєво змінились обставини його життя, через що він вимушений звернутися з позовами про зменшення розміру аліментів (відповідно до рішень Нововодолазького районного суду Харківської області та Первомайського міськрайонного суду Харківської області). Зокрема, із незначного доходу позивача з нього стягувалось 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця аліментів на одну дитину та 1/4 частини заробітку (доходу) на іншу дитину (довідки про доходи містяться в матеріалах судової справи).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом, після постановлення рішення Нововодолазьким районним судом Харківської області від 02 листопада 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утриманні неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача дійсно змінився сімейний стан. Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народився син від іншого шлюбу - ОСОБА_6 , на утримання якого на даний час позивач сплачує аліменти на підставі Первомайського міськрайонного суду харківської області від 17 квітня 2019 року у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зменшив розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з наведених обставин, враховувавши, що прожитковий мінімум, який встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01січня 2020 року становить 1779 гривень, тоді як прожитковий мінімум на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квітня 2006 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є значно більшим і становить 2218 гривень; що окрім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_9 знаходиться малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає разом з нею; .

Суд також вказав на недоведеність наявності у позивача тяжкої хвороби або іншої обставини, шо має істотне значення, які б надавали суду підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. З наданих позивачем суду доказів також не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Всі інші обставини, зазначені позивачем як підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України. З вимогами щодо відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами позивачу в порядку ч.1 ст. 197 СК України до суду не звертався.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривен.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2006 року.

Неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №606 від 30 січня 2020 року.

Крім того, на утриманні ОСОБА_2 знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_9 , яка також проживає за вказаною адресою разом з матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08 жовтня 2018 року.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 28 липня 2011 року до повноліття ОСОБА_5 .

На підставі вищевказаного рішення 18 листопада 2011 року Нововодолазьким районним судом Харківської області був виданий виконавчий лист №2-452/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 28 липня 2011 року до повноліття ОСОБА_5 .

Як вбачається зі змісту довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 31 жовтня 2018 року, складеної державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хомік В.В., заборгованість по аліментам за виконавчим листом 2-452/11 від 02 листопада 2011 року станом на 01 жовтня 2018 року становить 52263,48 гривень. При цьому, у вказаній довідці зазначено, що, оскільки боржником до відділу ДВС не було надано відомостей щодо його працевлаштування, за період, коли боржник не працював, розмір аліментів визначався на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» по даним Харківського обласного управління статистики про середню заробітну плату. Зі змісту розрахунку заборгованості по аліментам від 25 листопада 2019 року, складеного державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хомік В.В., заборгованість по аліментам за виконавчим листом 2-452/11 від 02 листопада 2011 року станом на 01 листопада 2019 року складає 53892,47 гривень.

03 травня 2018 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області був виданий судовий наказ, яким з ОСОБА_1 стягнуті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року зменшений розмір аліментів, визначений наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 травня 2018 року, яким з ОСОБА_1 стягнуті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини з дня набрання чинності рішенням суду. Судовий наказ №632/553/18, виданий 03 травня 2018 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області, відкликаний.

Позивачем ОСОБА_1 надані до суду довідка про заробітну плату №02 від 30 листопада 2018 року, видана директором Товариства з обмеженою відповідальністю, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «НАЦІОНАЛЬНИЙ ІНТЕЛЕКТ» на умовах договору №265/2018-а від 02 липня 2018 року про передачу авторського права та суміжних прав, дохід за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2018 року склав 12000 гривень та довідка про заробітну плату №10 від 30 листопада 2018 року , зі змісту якої вбачається, що він працює в ТОВ ВБ «ІНТЕЛЕКТ УКРАЇНИ» з 02 квітня 2018 року на умовах договору №20/2018 від 02 квітня 2018 року про надання послуг, його дохід з травня 2018 року по жовтень 2018 року з урахуванням відрахувань склав 59700 гривень.

Як вбачається зі змісту довідки про доходи ОСОБА_2 №579 від 24 травня 2019 року, виданої В.о. Директора ТОВ Фірма «Посад», ОСОБА_2 працевлаштована в ТОВ Фірма «Посад» на посаді обліковця, загальна сума доходу за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2019 року без урахування аліментів склала 7405,20 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, за змістом статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Як встановлено в ході судового розгляду, після постановлення рішення Нововодолазьким районним судом Харківської області від 02 листопада 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утриманні неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача дійсно змінився сімейний стан. Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього народився син від іншого шлюбу - ОСОБА_6 , на утримання якого на даний час позивач сплачує аліменти на підставі Первомайського міськрайонного суду харківської області від 17 квітня 2019 року у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходить з наступного.

Як встановлено судом під час розгляду справи, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає разом з відповідачем ОСОБА_2 та фактично знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини не заперечувались відповідачем під час судового розгляду.

Судом встановлено, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на утримання яких з нього присуджені аліменти, а саме: на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач має непрацездатну матір ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з якою він спільно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим на ім`я ОСОБА_10 10 листопада 2011 року та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23 листопада 2018 року. Разом з тим, позивач, зазначаючи, що його матір отримує пенсію у мінімальному розмірі, не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини, у зв`язку з чим у суду відсутні достатні підстави вважати, що на утриманні позивача знаходиться непрацездатна матір. Також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього на утриманні непрацездатного батька, в тому числі відомостей про доходи останнього, доводи позивача щодо непрацездатності батька, також не підтверджені жодним чином.

Судом першої інстанції правильно відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 760/11934/16-ц про те, що перебування на утриманні платника аліментів непрацездатних батьків не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо зменшення розміру позовних вимог позивач також посилається на наявність у нього на утриманні брата ОСОБА_11 , який є інвалідом з дитинства, надавши на підтвердження зазначеної обставини довідку до акту огляду МСЕК від 03 вересня 2004 року. Разом з тим, така обставина не є підставою для врахування при визначенні розміру аліментів в розумінні ст. 182 СК України. Окрім зазначеної довідки позивачем жодним чином не доведено, що ОСОБА_11 є його братом і перебуває саме на його утриманні. Також суду не надано будь-яких відомостей щодо отримання ОСОБА_11 доходів або відсутність таких та неможливості утримання останнього іншими особами, окрім позивача.

Таким чином, єдиною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є наявність у ОСОБА_1 іншої дитини ОСОБА_6 , на утримання якого він також сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу).

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривен.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798цс16, про застосування якого позивачем подано клопотання колегією суддів не враховується, оскільки фактичні обставини у вказаній справі є відмінними у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги позивача на те, що діти повинні отримувати однакові за розміром аліменти, оскільки при постановленні рішення Первомайським районним судом Харківської області від 17 квітня 2019 року щодо зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, одержувач аліментів ОСОБА_3 , не заперечувала проти встановлення такого розміру аліментів, а отже вважала його достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Доводи скарги позивача про те, що діти повинні отримувати однакові за розміром аліменти, оскільки при постановленні рішення Первомайським районним судом Харківської області від 17 квітня 2019 року щодо зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, одержувач аліментів ОСОБА_3 , не заперечувала проти встановлення такого розміру аліментів, а отже вважала його достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01січня 2020 року становить 1779 гривень, тоді як прожитковий мінімум на ОСОБА_5 , 06 квітня 2006 ІНФОРМАЦІЯ_7 , є значно більшим і становить 2218 гривень.

Посилання позивача на статтю 70 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки визначений судом розмір аліментів з урахуванням вже стягнутих аліментів на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року, у загальній сукупності не перевищує відсоток стягнень, передбачених зазначеною статтею. Наявності інших відрахувань із заробітної плати позивача судом не встановлено.

При визначенні розміру аліментів суд також правильно враховував ту обставину, що окрім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 знаходиться малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає разом з нею.

При визначенні розміру аліментів суд правильно згідно ст. 182 СК України враховував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наразі мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину прирівнюється до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 1 січня 2020 року становить для кожного з дітей у віці більше 6 років - 2218 гривень на місяць.

Що стосується доводів позивача та третьої особи про наявність у сторін ще однієї спільної малолітньої дитини, яку позивач повинний утримувати, то суд надав їм належну оцінку.

Виходячи з наведеного, оскільки у ОСОБА_1 дійсно є ще одна малолітня дитина, яку він зобов`язаний утримувати до повноліття, необхідність витрачати кошти на оплату комунальних платежів, сплата аліментів на утримання дитини, оскільки при ухваленні рішення про стягнення аліментів на другу малолітню дитину, у суду не було цих даних, з урахуванням правильно встановленого судом першої інстанції доходу позивача, - суд першої інстанції відповідно до вказаних норм ч. 7 ст. 170 ЦПК України, ст. 192 СК України обґрунтовано зменшив розмір аліментів, присуджених за судовим рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналогічне положення передбачено п.13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМУ від 26.02.1993р.№146.

Також за змістом ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості уразі стягнення аліментів 50відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Частиною 2 статі 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням - 50 відсотків.

Згідно з частиною першоюстатті 71 Закону України «Про виконавче провадження»порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченогоСімейним кодексом України.

За змістом частини 4 статті 71 цього Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Пунктом 4розділу XVI Інструкції зорганізації примусовоговиконання рішеньпередбачено,що виконавець зобов`язанийобчислювати розмірзаборгованості зісплати аліментівщомісяця та у випадках, передбаченихчастиною четвертоюстатті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованостіобчислюється вавтоматизованій системівиконавчого провадженняна підставівідомостей,отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не оскаржував розрахунок заборгованості по аліментам виконавця.

Доводи позивача про його необізнаність щодо наявності у нього заборгованості по аліментам, колегія суддів не сприймає, оскільки наявними у справі доказами підтверджено (а.с.39 на зв.), що були періоди часу коли відповідач зовсім не сплачував аліменти, а отже повинен був розуміти, що накопичується заборгованість, яку треба погашати.

Доводи позивача про його скрутне матеріальне становище, утримання непрацездатних батьків, брата ОСОБА_11 , який є інвалідом з дитинства, що призводить до несвоєчасності виплати аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки ці підстави не звільняють платника аліментів від утримання першої дитини та не дають підстав для відмови у стягненні заборгованості по сплаті аліментів.

З огляду на те, що обов`язок батьків по утриманню дітей є рівним, у справі не встановлено, що позивач вимушено обмежений в цьому питанні, а доводи скарги про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, належними і допустимими доказами не обґрунтований, колегія суддів доводи скарги з цих підстав відхиляє і не знаходить законних підстав для задоволення скарги.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, належним чином оцінив наявні докази у їх сукупності, та достовірність кожного окремого доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 липня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді О.В.Маміна.

Н.П.Пилипчук.