Провадження № 2/201/809/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Чонкою А.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та визнання права спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 жовтня 2019 року звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та визнання права спільної сумісної власності. З урахуванням уточнень позовних вимог просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період часу з кінця травня 2010 року по кінець листопада 2016 року. Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 2 га, яка розташована за адресою Балівська сільська рада Дніпропетровський район Дніпропетровської області ; паркувальне місце НОМЕР_8 площею 11,1 м.кв. розташоване за адресою АДРЕСА_4 ; статутний капітал та майно ТзДВ СК «Кепітал Іншурінс Груп» та транспортний засіб PORSCE 911TURBO реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з кінця травня 2010 року та по кінець листопада 2016 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час фактичних шлюбних відносин починаючи з кінця травня 2010 року по листопад 2016 рік вони спільно проживали, вели спільний побут, турбувались один про одного, спілкувались з колом близьких людей мали спільних друзів, мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю, їздили на відпочинок за кордон, святкували дні народження та інші свята, здійснювали спільні покупки: нерухомість, меблі, побутову техніку. Користувалися спільними грошовими коштами з 09 червня 2009 року по 28 липня 2015 рік. З моменту народження доньки та до жовтня 2010 року проживали в квартирі АДРЕСА_20 . З жовтня 2010 року по листопад 2012 рік переїхали проживати до кв . 416 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 , а в листопаді 2012 року переїхали за адресою АДРЕСА_10 де й проживали до кінця листопада 2016 року. У період шлюбу нею та відповідачем набуте майно: земельна ділянка площею 2 га за адресою Балівська сіська рада Дніпропетровський район Дніпропетровської області; квартира за адресою, АДРЕСА_11 ; паркувальне місце НОМЕР_8 площею 11,1 м.кв. за адресою АДРЕСА_12 , статутний капітал та майно ТзДВ СК «Кепітал Іншурінс Груп» та транспортний засіб PORSCE 911TURBO реєстраційний номер НОМЕР_1 . Оскільки спірне майно придбано за період сумісного проживання, тому воно беззаперечно є спільно сумісною власністю подружжя, тому позивач пославшись на норми ст. ст. 315,321,368, ЦК України, ст. 61, 63, 65,68,69, 74 СК України просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 23 жовтня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.63).

Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та визнання права спільної сумісної власності (а.с.68-69).

24 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_3 в якому останній зазначив, що дійсно у нього з ОСОБА_1 є спільна донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак однією сім`ю як чоловік та жінка з ОСОБА_1 у період з травня 2010 року по листопада 2016 рік не проживав. Дійсно в період з травня 2010 року по осінь 2012 рік стосунки були кращі однак не відзначалися стабільністю, яка притаманна відносинам подружжя. Так вони дійсно періодично зустрічалися з ОСОБА_1 та донькою за адресою кв АДРЕСА_13 , однак це було лише виключно зустрічі, а не проживання однією сім`єю. Стосовно періоду з осені 2012 року по листопада 2016 рік коли ОСОБА_1 з донькою переїхала проживати у квартиру за адресою АДРЕСА_10 , особисті стосунки їх припинилися взагалі та він спілкувався лише виключно стосовно інтересів ОСОБА_5 , та продовжував надавати матеріальну допомогу дитині. Стосовно спільного користування банківською карткою зазначив, що він завжди піклувався про доньку та дійсно надавав доступ позивачці до його банківської картки щоб остання купували все необхідне для дитини. Оскільки для психологічного стану дитини важливо проводити час разом з батьком та матір`ю саме з врахуванням інтересів доньки на всіх святах був присутній батько, та на відпочинках також. Окрім того зазначив, що в період який вказує позивач та стверджує що вони проживали разом однією сім`єю відповідач та позивач навіть були зареєстровані за окремими адресами. В період з осені 2012 року по грудень 2017 рік у нього були інші стосунки з іншою жінкою (а.с.83-87).

16 січня 2020 року позивачем надано суду відповідь на відзив в якому зазначила, що відповідач не заперечує що мав гарні особисті стосунки з нею. Факт їх сумісного проживання підтвердження належними доказами, а саме фотокартками з їх сімейних свят та відпочинків, дорогими подарунками, які відповідач дарив позивачці. Наполягала на тому, що позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю поданий відповідачем до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області є зловживанням своїми правами зі сторони відповідача (а.с. 138-143).

На адресу суду 24 січня 2020 року надійшли заперечення на відповідь на відзив поданні представником відповідача в яких останній наполягав, що наявність спільної банківської карти не підтверджує факту спільного проживання чоловіка та жінки. Сторони за весь час який зазначає позивач були зареєстровані за різними адресами. Наполягав що довідка надана головою ОСББ про фактичне місце проживання не є належним доказом, оскільки голова ОСББ Такшин не міг засвідчити факт проживання сторін з 2012 року, оскільки на час який він засвідчує був інший голова правління ОСББ (т. 2 а.с.11-14).

29 січня 2020 року представником відповідача надано відзив на заяву про збільшення позовних вимог в яких останній зазначив, що все майно яке позивач просить визнати спільним сумісним майном, є власністю відповідача. Так земельна ділянка була придбана в 2008 році, право власності на квартиру та паркувальне місце на АДРЕСА_1 зареєстроване 2013 та 2014 році та є особистою власністю відповідача та купувалося за особові кошти відповідача. Щодо позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на статутний капітал та майно ТзДВ СК «КАПІТАЛ ІНШУНІРІНС ГРУП», дата державної реєстрації якого 06 червня 2006 року, позивач не надала жодного належного доказу на підтвердження того що внесок до статутного капіталу було зроблено за рахунок спільних коштів подружжя. (т. 2 а.с.29-33)

Ухвалою суду від 04 березня 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 45-46).

В судовому засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних доказів які б підтвердили факт саме спільного проживання.

Суд, вислухавши стороно, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 9).

Згідно наданої копії паспорта позивача ОСОБА_1 з 16 травня 2003 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_16 (т. 1 а.с. 4 на звороті)

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_17 , що підтверджується копією паспорта (т. 1 а.с. 7)

03 жовтня 2019 року голова правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житловий комплекс «Нагорний» Такшин Д.В. надав довідку про фактичне проживання з листопада 2012 року по листопад 2016 рік за адресою АДРЕСА_10 .: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 10).

Згідно довідки від 21 жовтня 2019 року виданої КБ «Приватбанк» клієнт ОСОБА_1 в період з 06 червня 2009 року по 28 липня 2015 рік була власником додаткових карт клієнта ОСОБА_3 (т. 1 а.с.11 ).

Позивачем при звернення до суду з указаним позовом було надано фотокартки з зображенням сторін, їх доньки та родичів на святах та відпочинку (т. 1 а.с.25-62).

На підтвердження своїх доводів що спілкування з позивачем відбувалося лише для інтересів дитини відповідачем було надано фотокартки ОСОБА_3 з донькою (т. 1 а.с. 100-108).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку яка розташована за адресою : Балівська сільська рада Дніпропетровський район Дніпропетровська область, ОСОБА_3 , з 03 липня 2008 року є власником указаної земельної ділянки (т. 1, а.с. 127)

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «КЕПІТАЛ ІНШУРІНС ГРУП» зареєстрована в Єдиному державному реєстрі 06 червня 2006 року (т. а.с.128- 131)

ОСОБА_3 , є власником кв АДРЕСА_1 з 04 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 132) та паркувального місця АДРЕСА_18 з 18 квітня 2013 року (т. 1 а.с. 133)

Позивачем при поданні відповіді на відзив надано суду виписку по витратам по карткам НОМЕР_9 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , і додатковим картам договору за період з 09 червня 2009 роук по 28 липня 2015 рік (т. 1 а.с. 144-212)

На підтвердження факту сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивачем надано характеристики сусідів по будинку за адресою: АДРЕСА_19 в яких зазначено , що з 2012 року по кінець 2016 року сторони проживали як сім`я (т. 1 а.с.213-223).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року, яке не набрало чинності встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з листопада 2012 року по січень 2017 рік (т. 2, а.с.65-66)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача пояснила, що дійсно сторони з 2010 року по 2016 рік проживали разом спочатку на пр. Героїв потім в 2012 році переїхали на вул Жуковського, всі свята сім`я святкувала разом. Допомагала доньці у догляді за онукою.

Свідок ОСОБА_8 дала аналогічні покази що й свідок ОСОБА_7

ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила що з 2008 року вона знайому з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , також була присутня на їх сімейних святах, та періодично приїздила до них в гості .

Свідок ОСОБА_10 працювала нянею в період з вересня 2010 року по лютий 2013 рік 2012 рік , а потім допомагали ще й по господарству з квітня 2014 року до грудня 2018 року . Відповідач дійсно приходив до позивача іноді в період з 2010 року по 2012 рік залишався на ніч, однак їх відносини не були як чоловіка та жінки, коли позивач з донькою переїхала на вул. Жуковського відповідач приходив лише щоб провідати доньку.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, наведених в аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтею 81 ЦПК Україи кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись із цим позовом до суду, на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з кінця травня 2010 року по кінець листопада 2016 рік. позивач надала фотокартки зі свят та відпочинку, характеристики з місця проживання наданні сусідами та довідку видану КБ «ПриватБанк» про, те що вона була власником додаткових карт відповідача, однак надані докази жодним чином не підтверджують спільного проживання, ведення спільного господарства, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Також свідки вказали, що в цей період вони були в гостях у ОСОБА_1 та бачили там ОСОБА_3 .

Покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не є тим доказом, який би беззаперечно свідчив про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 саме однією сім`єю та про наявність між ними взаємних прав та обов`язків. Фактично їх свідчення зводились до того, що вони бачили відповідача в квартирі позивача та зустрічались спільно для святкування свят.

Установлено, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, виконання прохань, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Данна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суді від 18 квітня 2019 року справа № 552/6659/16-ц.

Суд критично ставиться до наданих сусідами характеристик про сумісне проживання сторін за адресою по АДРЕСА_19 , оскільки дані особи не з`явилися в судове засідання та не були допитані в якості свідків. Довідка про фактичне проживання № 30 від 03 жовтня 2019 року яка видана ОСББ «ЖИТЛОВИЙ КИМПЛЕКС «НАГОРНИЙ» також не підтверджує факту ведення спільного господарства сторонами.

Надана суду довідка КБ «Приватбанк» від 21 жовтня 2019 року підтверджує факт користування позивачем, банківською карткою, що й сам відповідача у наданих письмових запереченнях не заперечував, оскільки він повністю утримував свою доньку, однак жодним чином не підтверджує придбання майна для сумісного користування.

Щодо наданих позивачем спільних фото зі свят та на відпочинку не є належним доказом, оскільки не мають ні часу, ні дати, ані місця де було зроблено фото.

Виходячи з вищенаведеного позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а надані докази свідчать лише про належне виконання відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до дитини і жодним чином не засвідчують фактів постійного проживання відповідача та позивача разом, ведення спільного господарства, та наявність спільних витрат.

Відмовляючи в задовлення позовних вимог про встановлення факту проживання на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного майна та придбання цього майна за спільні кошти, при цьому, суд зазначає , що подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи зібрані у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність факту спільного проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, та з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити .

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, та визнання права спільної сумісної власності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова