РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/2022/17

Провадження № 22-ц/4815/76/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ТОВ "СТОА-Автоторгсервісу",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2017 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

08 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 2011 до 2013 роки між ним і ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" було укладено 17 договорів надання поворотно-фінансової допомоги, за умовами яких він передав товариству в якості безпроцентної поворотної фінансової допомоги грошові кошти у загальному розмірі 194 600,00 грн, а ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" прийняло ці кошти та зобов`язалося повернути їх у строки, визначені договорами.

ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" свої зобов`язання за вказаними договорами надання поворотно-фінансової допомоги не виконало, позику в установлений строк не повернуло, що є підставою для стягнення суми боргу.

Просив суд стягнути з ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 375 694,48 грн (сума позики - 194 600,00 грн та інфляційні втрати - 181 094,48 грн) і три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі 19 399,22 грн, а всього 395 093,70 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" про стягнення боргу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем у справі, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Твердження позивача про визнання відповідачем боргу, що підтверджується листом від 20 жовтня 2014 року, та про переривання у зв`язку з цим строку позовної давності, є безпідставним, оскільки у розумінні статті 264 ЦК України цей лист не є дією, яка свідчить про переривання строку позовної давності.

27 червня 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд неправильно розтлумачив умови п.п. 3.1, 4.2. договорів, що призвело донеправильного визначення строку виконання зобов`язання і, як наслідок, неправильного розрахунку строків позовної давності.

Рішення суду, в частині визначення строків виконання зобов`язання відповідача з повернення позивачу поворотно-фінансової допомоги та обчислення строків позовної давності є необґрунтованим.

Листом № 12 від 20.10.2014 року відповідач визнав заборгованість в сумі 194 600 грн та зобов`язався її погасити в міру надходження коштів.

Вказані дії свідчать про переривання перебігу позовної давності, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Рішенням колегії суддів Апеляційного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 09 червня 2017 року скаксовано.

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами надання поворотної фінансової допомоги: від 17 лютого 2012 року на суму 4200 грн; від 29 лютого 2012 року на суму 10100 грн; від 30 березня 2012 року на суму 7200 грн; від 28 квітня 2012 року на суму 13200 грн; від 28 квітня 2012 року на суму 15300 грн; від 31 серпня 2012 року на суму 7400 грн; від 28 вересня 2012 року на суму 12000 грн; від 18 грудня 2012 року на суму 1100 грн; від 14 лютого 2013 року на суму 8000 грн; від 24 жовтня 2013 року на суму 8000 грн; на загальну суму 96400 грн, загальну суму, за період з 01.08.2015 року до 20.03.2017 року, інфляційних втрат в розмірі 19 434,24 грн та 3 % річних в загальній сумі 4730,20 грн, а всього 120 564,44 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення колегії суддів Апеляційного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року, в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Рівненської області від 19 вересня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, новому апеляційному перегляду підлягає рішення суду, лише в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (позикодавець) та ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" (позичальник) були укладені наступні договори надання поворотно-фінансової допомоги: від 27 січня 2011 року на суму 27 000,00 грн, від 28 лютого 2011 року на суму 20 000,00 грн, від 29 липня 2011 року на суму 8 000,00 грн, від 30 листопада 2011 року на суму 3 650,00 грн, від 27 січня 2012 року на суму 10 000,00 грн, від 30 січня 2012 року на суму 14 000,00 грн, від 31 січня 2012 року на суму 15 550,00 грн, від 17 лютого 2012 року на суму 4 200,00 грн, від 29 лютого 2012 року на суму 10 100,00 грн, від 30 березня 2012 року на суму 7 200,00 грн, від 28 квітня 2012 року на суму 13 200,00 грн, від 28 квітня 2012 року на суму 15 300,00 грн, від 31 серпня 2012 року на суму 7 400,00 грн, від 28 вересня 2012 року на суму 12 000,00 грн, від 18 грудня 2012 року на суму 11 000,00 грн, від 14 лютого 2013 року на суму 8 000,00 грн, від 24 жовтня 2013 року на суму 8 000,00 грн.

Грошові кошти, отримані за вищевказаними договорами, ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" ОСОБА_1 не повернуло.

За договорами від 27 січня 2011 року, від 28 лютого 2011 року, від 29 липня 2011 року, від 30 листопада 2011 року, від 27 січня 2012 року, від 30 січня 2012 року, від 31 січня 2012 року позивачем пропущено строки позовної давності.

Разом з тим за договорами від 17 лютого 2012 року, від 29 лютого 2012 року, від 30 березня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 31 серпня 2012 року, від 28 вересня 2012 року, від 18 грудня 2012 року, від 14 лютого 2013 року, від 24 жовтня 2013 року у загальному розмірі 96 400,00 грн позивачем пред`явлено вимоги у межах строку позовної давності.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналіз положень статті 625 ЦК України свідчить, що право на пред`явлення вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних у кредитора виникає з моменту прострочення виконання боржником свого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 3.1. укладених між сторонами договорів поворотно-фінансової допомоги, які є аналогічними за змістом, після закінчення терміну, зазначеного у п. 3.1. цього договору, позичальник зобов`язаний протягом одного дня повернути суму поворотно-фінансової допомоги.

У пункті 4.2. цих договорів поворотно-фінансової допомоги встановлений термін дії договорів, який у кожному договорі визначений у два роки з моменту укладення відповідного договору.

Отже, момент виникнення у кредитора права вимоги стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних починається на наступний день по закінченню встановленого п. 4.2. договорів поворотно-фінансової допомоги строку для повернення суми боргу.

До стягнення з ТзОВ "СТОА-Автоторгсервісу" на користь ОСОБА_1 , на підставі ст. 625 ЦК України підлягають інфляційні втрати та три відсотки річних від прострочених сум, які не виплачено йому за договорами від 17 лютого 2012 року, від 29 лютого 2012 року, від 30 березня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 31 серпня 2012 року, від 28 вересня 2012 року, від 18 грудня 2012 року, від 14 лютого 2013 року, від 24 жовтня 2013 року у загальному розмірі 84 470,29 грн, за період з наступного дня після закінчення термінів дії договорів по 20 березня 2017 року (число по яке позивач просить стягнути кошти у заяві про збільшення позовних вимог від 20 березня 2017 року, т. 1 а.с. 121-128), що складається з:

за договором від 17 лютого 2012 року розраховано за період з 18.02.2014 року по 20.03.2017 року: 4354,91 грн - інфляційні втрати, 388.7 грн - 3 % річних;

за договором від 29 лютого 2012 року розраховано за період з 01.03.2014 року по 20.03.2017 року: 10472,53 грн - інфляційні втрати, 925,6 грн - 3 % річних;

за договором від 30 березня 2012 року розраховано за період з 31.03.2014 року по 20.03.2017 року: 7149,87 грн - інфляційні втрати, 642,08 грн - 3 % річних;

за договором від 28 квітня 2012 року розраховано за період з 29.04.2014 року по 20.03.2017 року: 12267,66 грн - інфляційні втрати, 1145,69 грн - 3 % річних;

за договором від 28 квітня 2012 року розраховано за період з 29.04.2014 року по 20.03.2017 року: 14219,33 грн - інфляційні втрати, 1327,96 грн - 3 % річних;

за договором від 31 серпня 2012 року розраховано за період з 01.09.2014 року по 20.03.2017 року: 6056,55 грн - інфляційні втрати, 566,25 грн - 3 % річних;

за договором від 28 вересня 2012 року розраховано за період з 29.09.2014 року по 20.03.2017 року: 9206,45 грн - інфляційні втрати, 890,63 грн - 3 % річних;

за договором від 18 грудня 2012 року розраховано за період з 19.12.2014 року по 20.03.2017 року: 7087,06 грн - інфляційні втрати, 743,18 грн - 3 % річних;

за договором від 14 лютого 2013 року розраховано за період з 15.02.2015 року по 20.03.2017 року: 4758,71 грн - інфляційні втрати, 502,36 грн - 3 % річних;

за договором від 24 жовтня 2013 року розраховано за період з 25.10.2015 року по 20.03.2017 року: 1427,78- інфляційні втрати, 336,66 грн - 3 % річних.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" про стягнення боргу, в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України, підлягають до часткового задоволення, з ухваленням у цій частині нового рішення, з урахуванням Постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року.

На підставі ст.ст. 625 ЦК України, керуючись ст.ст.367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2017 року, в частині відмови у стягненні інфляційних втрат і трьох процентів річних, скасувати.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю "СТОА-Автоторгсервісу" на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 % річних за невиконання зобов`язань за договорами від 20 березня 2017 року, від 29 лютого 2012 року, від 30 березня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 31 серпня 2012 року, від 28 вересня 2012 року, від 18 грудня 2012 року, від 14 лютого 2013 року, від 24 жовтня 2013 року у загальному розмірі 84 470 (вісімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят) грн 29 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

С.В. Хилевич