Номер провадження: 22-ц/813/1696/20
Номер справи місцевого суду: 497/1117/18
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2011 року ПАТ «Укргазбанк» звернувся Болградського районного суду Одеської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 04.10.2017 р. в розмірі 3666,41 доларів США та 179584,76 грн. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 04.10.2007 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №508 А-11, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 28 700,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, в строки та на умовах, що передбачені Договором, також в забезпечення виконання зобов`язання 04.10.2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір застави. Крім того, 04.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору. ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по процентам та кредиту у розмірі 3666,41 доларів США та по пені у розмірі 179584,40 грн (а.с.2-7).

15 квітня 2019 року Болградським районним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено відмовити, у зв`язку з тим, що позивач отримав кошти після ухвалення рішення суду, і тому правовідносини між сторонами припинилися шляхом повернення кредитних коштів, про що позивачем була видана відповідна довідка відповідачам. Також судом було встановлено пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача (а.с.186-189).

13 червня 2019 року Недзельська О.І ОСОБА_3 , представник ПАТ АБ «Укргазбанк», звернулася до суду із апеляційною скаргою на рішення від 15 квітня 2019 року, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Укргазбанк» та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на постанову Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року, а саме п.17, згідно якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора прав на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Крім того, у судових засіданнях 22.12.2017 року, 08.02.2017 року під час розгляду справи № 497/1768/16-ц Болградським райсудом було встановлено, що довідку банку про виконання зобов`язання було відкликано як недійсну, про що банк від 22.09.2016 року повідомив боржника та органи ДВС у письмовій формі. Крім того, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що копію оскаржуваного рішення було отримано апелянтом лише 14 травня 2019 року (а.с.197-213).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Їх неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних суд першої інстанції виходив з того, що прострочена заборгованість, яка була донарахована після рішення Болградського районного суду Одеської області про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 508 А-11, не була доведена позивачем при розгляді справи № 2-338/11. Крім того, суд першої інстанції вказав, що згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно ст. 192 ЦК У країни законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гризня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. З посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р., ст. 47 «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. №483, лист НБУ від 02.06.2000 «Про здійснення резидентами України операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд першої інстанції зробив висновок, що публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Укргазбанк» не мало права надавати відповідачу кредит в іноземній валюті для розрахунків кредитними коштами з резидентами України. Згідно з пунктом 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 року, уповноважені банки, які отримали від Національного Банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій здійснюють контроль за операціями, що проводяться резидентами та нерезидентами через ці установи. Крім того, суд вказав, що публічному акціонерному товариству «Акціонерний Банк «Укргазбанк» було відомо, що кредитні кошти були отримані відповідачами для своїх споживчих цілей, тобто ці кредитні кошти вони мали намір використати для розрахунку з іншими резидентами України. Також суд першої інстанції посилався на те, що видача Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Банк «Укргазбанк» агентом валютного контролю кредиту в іноземній валюті резиденту України, який не має індивідуальної ліцензії для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України є порушенням банком своїх обов`язків агента валютного контролю, тобто, порушенням пункту 2 статті 13 Декрету, за що статтею 16 частиною 2 абзацем 4 того ж Декрету передбачена відповідальність у вигляді позбавлення Генеральної ліцензії Національного банку України на право здійснення валютних операцій або штрафом у розмірі, що встановлюється Національним банком України.

Крім того, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності щодо пені та не доведено переривання строків давності, суд першої інстанції дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у більш ніж передбачений ст.257 ЦК України строк є підставою для відмови у задоволенні вимог.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів апеляційної скарги та частково задовольняючи апеляційну скаргу апеляційний суд виходить з наступного.

Предметом судового розгляду були вимоги про стягнення відсотків і штрафних санкцій за несвоєчасне повернення позивачу кредитних коштів і відсотків за користування ними.

Вказана заборгованість була нарахована позивачем після рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.07.2011 р., яким позовні вимоги АБ «Укргазбанк» було задоволено в повному обсязі, та стягнуто на користь позивача АБ «Укргазбанк» солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №508 А-11 від 04.10.2007р. в сумі 18 664,57 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири долари США та 57 центів, а також 1 204 (одну тисячу двісті чотири) гривні 46 коп. та 8 084 (вісім тисяч вісімдесят чотири) гривні 30 коп. суми штрафу і 1 690,97 (одну тисячу шістсот дев`яносто) грн. 97 коп. судових витрат судового збору, сплаченого позивачем. Також, за цим же рішенням суду було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль «МІТСУБІШІ ОУТЛАНДЕР» 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав заставодавцю ОСОБА_1 на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 № НОМЕР_4 , виданого 02.10.2007р. РЕВ-1 УДАІ України в Одеській області (а.с. 16). До суду сторона в межах цього провадження звернулась 26.06.2018 року (а.с.2). Аналіз рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.07.20 р. свідчить, що банком було реалізовано право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Відповідно сторона втратила право на стягнення відсотків за користування кредитом, що не позбавляє її права на стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України. Саме з таких підстав слід було відмовляти в задоволенні позовних вимог в цій частині. Разом з тим, судом першої інстанції правильно було вказано на те, строк позовної давності на стягнення штрафних санкцій за договором було пропущено, а тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні відповідної частини позовних вимог.

Разом з тим, висновки суду щодо індивідуальної ліцензії та відповідне обґрунтування підлягають виключенню з мотивувальної частини, оскільки як роз`яснив ВССУ в п.п. 10, 11 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року N 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв`язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд дійшов висновку про зміну мотивувальної частини рішення суду та виключення з мотивувальної частині вищевказаних посилань на підставі ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року змінити в частині мотивування, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2020 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк