РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2655/20

провадження у справі № 2/0285/861/20

22 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Васильчук Л. Й.

секретаря Музика Н. Ю.

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

представник органу опіки Скиба О. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини

та зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Управління у справах сім`ї молоді, фізичної культури та спорту Новоград-Волинської міської ради,

про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 31.01.2017 року, визначити місце проживання їх спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач часто ображав її, принижував її людську гідність, ревнував та намагався контролювати її життя. Мало місце фізичного насилля відносно неї в присутності сина, а тому була змушена звернутись до ВП ГУНП в Житомирській області по факту здійснення нападу родичами відповідача та завдання тілесних ушкоджень. З 25.06.2020 з відповідачем проживають окремо та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, що призвело до втрати поваги та любові один до одного. Вважає, що сім`я остаточно розпалася і існує лише формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, інтересам малолітнього сина та є недоцільним. Також з відповідачем наявний спір щодо місця проживання дитини. ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні спільного малолітнього сина. Враховуючи відносини між нею та відповідачем, вік дитини, наявність матеріально-побутових умов для проживання сина, її офіційне працевлаштування вважає, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини з нею підлягає задоволенню.

02.10.2020 до суду від відповідача надійшов зустрічний позов про визначення місця проживання малолітньої дитини, який ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.10.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування заяви позивач за зустрічним позовом вказує, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Однак ОСОБА_1 порушує його права, як батька дитини, не дає можливості бачитись, спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні. Відповідачка за зустрічним позовом спричинила тілесні ушкодження його батьку, а тому він хвилюється за стан здоров`я сина. Поведінка матері може зашкодити нормальному розвитку дитини. Вважає, що після розлучення їх син ОСОБА_5 повинен проживати разом з своїм батьком.

20.10.2020 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якій відповідач за зустрічним позовом зазначає, що виходячи з інтересів малолітньої дитини, створення стабільних та гармонійних умов її розвитку, проживання сина ОСОБА_5 з нею, як матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, а тому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Позивачка за первісним позовом та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов визнали частково. Відповідач згоден на розлучення. Просили вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.

Представник органу опіки й піклування в судовому засіданні вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 разом з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 та надала відповідний висновок органу опіки й піклування Новоград-Волинської міської ради.

Вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2017 року.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Несумісність характерів, прояв фізичного насилля відносно позивачки, втрата поваги та любові подружжя призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати.

У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом наполягала на розірванні шлюбу, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив.

Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Однак у сторін виник спір про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 .

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_3 зареєстрований за іншою адресою.

Позивачка за первісним позовом працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді дизайнера з 15.08.2016. За місцем роботи характеризується позитивно, трудову дисципліну не порушує, доган та дисциплінарних стягнень не має.

Як слідує з свідоцтва про право власності на житло будинок по АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 .

З довідки ДНЗ № 6 Дзвіночок від 16.10.2020 видно, що ОСОБА_6 виховується у Новоград-Волинському ДНЗ №6 Дзвіночок з серпня 2019 року по даний час. Хлопчиком переважно опікується мама ОСОБА_1 , яка активно співпрацює з педагогами , своєчасно вносить плату за харчування сина в закладі. Хлопчик завжди доглянутий, охайний, життєрадісний.

05.11.2020 ДНЗ № 6 Дзвіночок видано довідку ОСОБА_3 про те, що батько брав участь у догляді за сином, періодично разом з дружиною та іноді самостійно приводив і забирав його з дитячого садка. Останній раз був у дитячому садку на новорічному дитячому ранку у грудні 2019 року.

ОСОБА_3 зареєстрований як підприємець та отримує дохід, що підтверджується податковою декларацією.

Згідно договору дарування будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що сторони працездатні, працюють і отримують відповідні доходи, і мають можливість матеріально утримувати дитину.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини.

Згідно зі статтею 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, як то передбачає стаття 161 СК України.

З аналізу норм сімейного законодавства слідує, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Особливо це стосується немовлят та дуже маленьких дітей. З точки зору психології між дитиною та її матір`ю в ранньому віці існує дуже тісний зв`язок, розірвання якого накладає часто глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці.

При визначенні місця проживання малолітньої дитини сторін ОСОБА_5 , в даному випадку суд зазначає, що кожен з батьків ставиться до своїх батьківських обов`язків відповідально з урахуванням їх можливостей. Кожен з них любить дитину та піклується про неї. На даний час вік дитини не дозволяє в повній мірі визначити її особливу прихильність до кожного з батьків.

За висновком органу опіки й піклування Новоград-Волинської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 16.12.2020 № 30, враховуючи думку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , наявність у ОСОБА_6 рідної сестри ОСОБА_7 та недопустимості їхнього роз`єднання, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_1 .

Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, якими оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність однакових належних матеріально-побутових умов у матері й у батька для проживання дитини, їх характеристик, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а відтак позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

З урахуванням задоволення заявлених вимог в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.

Судові витрати позивача за зустрічним позовом у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями ст.ст.12, 13, 78, 79, 81, 83, 141, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (зареєстрованого в АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) громадянами України, зареєстрований 31.01.2017 року Новоград-Волинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 12 - розірвати.

Визначити місцем проживання малолітньої дитини сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_10 .

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки « ОСОБА_11 » залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Управління у справах сім`ї молоді, фізичної культури та спорту Новоград-Волинської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 28.12.2020 року.

Головуючий суддя Л.Й. Васильчук