н/п 2-о/490/51/2020 Справа № 490/8010/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація ( адреса для листування Посольство Російської Федерації в Україні), про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: факт травмування під час захисту Батьківщини 22.10.2014 року поблизу н.п. Тоненьке Ясинуватського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявник вимоги мотивував з посиланням на те, що у період 22.10.2014 року він брав участь у бойових діях, захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України при здійсненні антитерористичної операції брав участь у бойових діях у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , розташованому в н.п. Тоненьке Ясинуватського району Донецької області.

22.10.2014 року під час несення служби в патрулі в селі Тоненьке Донецької області був травмований.

Витягом з протоколу засідання ВЛК Південного регіону по встановленню причинного зв`язку від 23.04.2018 року № 126, виданого на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що травма, отримана 22.10.2014 року пов`язана із захистом Батьківщини. За довідкою серії 12ААА № 556061, визнаний інвалідом третьої групи, та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 07.05.2015 року № 133 звільнено у запас.

08.05.2015 року видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , на підставі якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій. 08.01.2018 року отримав посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_3 .

Указом Президента від 17.02.2016 року був нагороджений відзнакою « За участь в антитерористичній операції», 15.12.2014 року Міністерством Оборони України нагороджений пам`ятним знаком «За воїнську доблесть».

Встановлення юридичного факту поранення при виконанні обов`язку військової служби 22.10.2014 року на території Донецької області, яке сталося внаслідок збройної агресії РФ проти України, буде породжувати юридичні наслідки - набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 року дана заява передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

11.09.2019 року зроблений запит щодо надання даних про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

Після отримання запитуваної інформації ухвалою від 25.11.2019 року дана заява залишена без руху.

У грудні 2019 року надійшла заява від ОСОБА_1 на виконання ухвали та 18.12.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання на 13.02.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, слухання справи відкладено на 20.03.2020 року.

Від адвоката заявника надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з веденням карантину.

Слухання справи із-за неявки сторін відкладено на 24.06.2020 року.

Сторони до судового засідання не з`явились. Адвокат заявника просив про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю.

Слухання справи відкладено на 05.10.2020 року.

У зв`язку з неявкою сторін, слухання справи відкладено на 19.10.2020 року.

Сторони до судового засідання не з`явились. ОСОБА_1 просив про розгляд справи у його відсутність.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, які не з`явились.

Вимоги заявника про встановлення факту його травмування під час захисту Батьківщини та його участі у бойових діях із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України безпосередньо 22.10.2014 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, не підлягають розгляду судом у порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Заявник указував на те, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, у судовому порядку можливе лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Порядок встановлення факту участі особи у бойових діях, в тому числі під час АТО на сході України, визначений Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок). Відмова відповідного органу в установленні зазначеного факту може бути оскаржена до суду в порядку адміністративного судочинства.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

У цій справі ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту його участі у бойових діях, та отримання травми, посилаючись на те, що встановлення даного факту заявникові необхідно для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

При цьому рішення, дії чи бездіяльність органів, уповноважених приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій, заявник не оскаржує.

З огляду на викладене справа не містить ознак публічно-правового спору.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, посилаючись на положення статей 293-294,315 ЦПК України.

Зміни до Закону № 3551-XII, згідно з якими учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, внесені Законом України від 7 квітня 2015 року № 291-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» та набрали чинності 19 червня 2015 року. Зазначене стало підставою для внесення відповідних змін до Порядку, яким визначено процедуру надання статусу учасника бойових дій таким особам, перелік документів, необхідних для прийняття такого рішення, та органів, уповноважених на їх прийняття.

Вказані зміни набрали чинності на час звернення ОСОБА_1 до суду з цією заявою.

Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 суду із заявою про встановлення факту травми від участі у бойових діях) встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам, категорії таких осіб, терміни їх участі в АТО чи в забезпеченні її проведення, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї норми Закону № 3551-XII Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок, який визначає процедуру надання зазначеного статусу вказаним особам та категорії таких осіб.

Абзацом третім пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) встановлено, що статус учасника бойових дій надається особам, визначеним у пункті 20 Закону № 3551-XII.

Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових.

Для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - це документи про залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим пункту 4 (витяги з наказів, документи про направлення у відрядження, витяги з бойових наказів, розпоряджень, донесень, журналів бойових дій, оперативних завдань, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв, інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення) або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом з такою особою брали участь в АТО та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) зі Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.

За змістом положень пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міністерстві оборони України (далі - комісія). А в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання - відповідною міжвідомчою комісією. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом.

Пунктом 8 Порядку передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Пунктами 6, 7, 9 Положення (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі в бойових діях та травми), затвердженого на виконання Закону № 3551-XII і Порядку, встановлено, що вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які у складі добровольчих формувань брали участь в АТО, покладається на комісії або Генерального штабу Збройних Сил України, або Міністерства оборони України, або військової частини , або командувань видів Збройних Сил України - залежно від того, до складу якого з військових формувань такі добровольчі формування були включені.

Комісії приймають рішення щодо визнання таких громадян учасниками бойових дій на підставі документів, перелік яких відповідає вищезазначеному переліку, встановленому пунктом 4 Порядку (підпункт 5 пункту 11 Положення).

У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку, пункт 11 Положення).

Не містить положень про можливість встановлення такого факту для надання статусу учасника бойових дій на підставі судового рішення й Закон № 3551-XII.

Разом з тим відповідно до пункту 14 Положення у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами (аналогічна норма міститься у пункті 15 Положення в чинній редакції).

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 293,315 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

З аналізу норм Порядку та Положення вбачається, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. Під час вирішення комісією питання про надання особі статусу учасника бойових дій підлягають дослідженню ті самі обставини, на які ОСОБА_1 і послався, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту його участі у бойових діях, та отримання травмування.

Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, та залежність від цього саме від Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації, яких заявник вказав у якості зацікавлених осіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.

Зазначення у пункті 14 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

Окрім того, такі документи заявником отримані.

При вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватись рішенням суду.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни; встановлення фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби; встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Водночас відмова відповідного органу у встановленні даного факту може бути оскаржена до суду.( Постанова Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995).

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення , зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІІІ було затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором.

Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-УІІІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України.

Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Таким чином, за переконанням суду, обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.

На підставі ст.255 ч.1 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Виписане узгоджується з Постановою ВП ВС від 03.07.2019 року № 233/2929/17, ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України у справі № 761/9437/15-ц.

Посилання заявника на Постанови Верховного Суду від 14.03.2018 року, 21.03.2018 року,12.04.2018 року, 06.06.2018 року, 21.08.2018 року, 12.09.2018 року - не заслуговують уваги, оскільки стосуються встановлення фактів вимушеного переселення з окупованої території.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.255 ч.1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст ухвали виготовлений 19.10.2020 року.

Суддя : Черенкова Н.П.