ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1999/19Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/817/667/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Щавурська Н. Б., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 6598/1999/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, ухвалене суддею Левківим А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в розмірі 800 грн. В даний час дитина підросла та потребує більше коштів для належного утримання, навчання та розвитку. Визначений розмір аліментів унеможливлює утримання дитини навіть в мінімальних умовах. Враховуючи наведене, просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини до 2000 грн., однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів, що встановлений рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн., однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_4 ніде не працює та не зареєстрований як приватний підприємець.

Враховуючи наведене просить змінити рішення суду, яким стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Задовільняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір встановлених аліментів на утримання ОСОБА_5 в даний час є недостатнім для його належного утримання та розвитку, з часу призначення аліментів, їх мінімальний розмір виріс, а тому розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини слід збільшити до 2000 грн.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та ґрунтується на вимогах Закону.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 800 грн., щомісячно, починаючи з 06 грудня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується виконавчим листом (а.с.8).

Згідно довідки, виданої виконкомом Новиківської сільської ради Збаразького району Тернопільської області 10 жовтня 2019 року № 348 дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.10).

Відповідно до позовної заяви в даний час дитина відвідує дошкільний навчальний заклад та потребує більшого забезпечення для належного утримання, навчання та розвитку здібностей, що також підтверджується довідкою, виданою Лозівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. дошкільний навчальний заклад 15 жовтня 2019 року № 05-10/153 (а.с.9).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає в АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд враховує те, що відповідач є працездатним та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що за станом здоров`я він не може виконувати своїх аліментних обов`язків щодо утримання неповнолітнього сина.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не подано доказів щодо його майнового стану (належні стороні майнові права та обов`язки). Доказами рівня майнового стану фізичної або юридичної особи можуть бути, наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду України, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

При цьому, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.

В матеріалах справи відсутні докази щодо офіційних доходів відповідача. Однак, він є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, що могло б обмежити його фізичну діяльність, а тому має об`єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільну з позивачем дитину.

Не заслуговують до уваги твердження апелянта про те, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, оскільки вказані обставини не підтверджено жодним належним доказом.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зодовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 24 липня 2020 року.

Головуючий

Судді