Справа №470/228/20
Провадження № 22-ц/812/1228/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лустою С.А., повний текст складено 01 червня 2020 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

У квітні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувало, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету заяву № б/н від 23 вересня 2010 року.

Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Вказує, що підписання Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням умов договору станом на 11 березня 2020 року відповідач має заборгованість 20031, 41 грн. з яких: 12878,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1216,00 грн. - заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦК України; 4506,43 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 930,07 грн. - штраф (процентна складова)

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 20031,41 грн. за кредитним договором № б/н від 29 вересня 2010 року та 2102 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк»», посилаючись на те, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_3 » та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 23 вересня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.32).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.24-29).

До позовної заяви, крім анкети-заяви (а.с.32), представник банку додав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачкою (а.с.33), та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником (а.с. 34-59).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом станом на 11 березня 2020 року становить 20031,41 грн., з яких: 12878,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1216,00 грн. - заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦК України; 4506,43 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 930,07 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-23).

При цьому із доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що за період з 04 жовтня 2010 року по 11 березня 2020 року відсоткова ставка Банком змінювалась неодноразово.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 525, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 23 вересня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника та довідкою про умови кредитування від 23 вересня 2010 року (а.с.32, 33).

За вищезазначеним кредитним договором позичальником отримано кредитні карти № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 зі строком дії останньої до листопада 2021 року (а.с. 30).

У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячного платежу до 25 числа, наступного за звітним, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня= пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) =(базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. у місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності просрочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні просрочки на суму більше 50 грн. і більше та штраф за порушення строків платежів за будь-яке із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше чим на 30 днів- 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим, а доводи апеляційної скарги в цій частині доречними.

Водночас, докази дотримання банком процедури зміни процентної ставки з 2,5% на місяць або 30% річних на відсоткові ставки, які вказані в розрахунку позивача при подачі позову, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку (а.с. 4-23, 24-29), позичальник користувалася кредитними коштами, знімала та погашала періодичними платежами.

Із наданого до суду розрахунку вбачається, що заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 12 878 грн.91 коп.

Згідно з випискою по рахунку відповідач до 16 грудня 2018 року отримала від Банку 15874 грн. 78 коп. кредитних коштів, на які нараховано, виходячи з 30 % річних, 13604 грн.69 коп. процентів. Позичальником сплачено на погашення кредиту загальну суму 36646 грн. 95 коп., з них на погашення процентів 13604 грн.69 коп.

Виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що станом на 11 березня 2020 року заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту відсутня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення процентів банк посилався на їх нарахування на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

При цьому вимог про стягнення процентів за умовами кредитного договору банк в позові не пред`являв та на наявність такої заборгованості за процентами в позові не посилався.

Як встановлено заборгованість за простроченим тілом кредиту відсутня, а тому відсутні підстави застосування відповідальності до позичальника за порушення грошового зобов`язання, що передбачена положеннями ст. 625 ЦК України.

З вищезазначених підстав не підлягають задоволенню і вимоги щодо пені та штрафів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення районного суду в мотивувальній, а саме щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог Банку підлягає зміні, в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують викладених висновків.

Згідно частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3153 грн.

За результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачена позивачем сума судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2020 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішенні суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 р.