КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3852/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що 18 червня 2011 року між ним - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 в Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №375.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2020р. по справі №947/28268/19 шлюб між ОСОБА_4 та ним - ОСОБА_1 було розірвано.

Позивач вказує, що під час перебування у шлюбі він з відповідачем за спільні кошти придбали нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

На даний час, як зазначає позивач, між ним та відповідачем не досягнуто згоди про поділ набутої за час шлюбу квартири, відповідач відмовляється в добровільному порядку, шляхом укладання нотаріально посвідченої угоди, визнати за ним 1/2 частину належної їм на праві спільної сумісної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки, як стверджує позивач, квартира була придбана ним та відповідачем в період шлюбу, вона належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити вищевказане майно шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням викладеного, оскільки в добровільному порядку питання поділу майна між сторонами не вирішено, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 11.09.2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору. Відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

19.10.2020 року від відповідача - ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що визнає всі позовні вимоги позивача у повному обсязі, погоджується з правовою оцінкою обставин, яка викладена у позовній заяві.

У підготовчому засіданні 20.10.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У підготовчому засіданні 20.10.2020 року відповідач ОСОБА_2 позов визнала у повному обсязі, визнала, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та не заперечувала проти визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 18 червня 2011 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстровано Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №375 від 18 червня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.09.2020 року вбачається, що 24.10.2016 року за ОСОБА_2 , на підставі довідки про виплату паю, серія та номер: 233, виданою 31.03.2016 року Споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт», було зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Таким чином,з урахуванням визнання позову відповідачем, судовим розглядом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м.

У подальшому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2020 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.06.2011 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №375, було розірвано (а.с. 5-6).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна.

Таким чином, враховуючи, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині вимог про визнання за відповідачем - ОСОБА_2 права власності на Ѕ (одну другу) частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., оскільки за нею вже зареєстроване право приватної власності на цю квартиру, на підставі довідки про виплату паю, серія та номер: 233, виданою 31.03.2016 року Споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «Будова-Ріелт».

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_2 має повну цивільну дієздатність та самостійно може звернутися до суду із відповідною позовною заявою про визнання за нею права власності на Ѕ (одну другу) частину вказаної квартири.

Відповідно до ст. 141 та ст. 142 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а також у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, який би підлягав сплаті при поданні позову, а саме у розмірі 5 255 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31.07.2002 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 27.07.2011 року Інгулецьким РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області), квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31.07.2002 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області) право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 27.07.2011 року Інгулецьким РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.10.2020 року.

Суддя Петренко В. С.