ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/245/19
Провадження № 22-ц/4820/1209/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Ярмолюка О.І.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2019 року, суддя Цішковський В.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У січні 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 05.09.2011 року відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає єдиний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 26.11.2018 року заборгованість становить 16408 грн. 18 коп., з яких: 197 грн. 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2808 грн. 76 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користуванням кредитом, 12144 грн. 33 коп. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 757 грн. 53 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2019 року з урахування ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області про виправлення описки від 05.08.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 05.09.2011 року, яка утворилась станом на 26.11.2018 року в сумі 197 грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 23 грн. 05 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості по процентах та неустойці та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Зокрема, не враховано, що відповідачем не оспорено положення договору, відтак безпідставним є застосування судом висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року. Суд першої інстанції не врахував, що між сторонами узгоджено умови кредитування, які викладені у відповідній довідці, підписаній сторонами, відтак дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з позичальника відсотків, штрафу та пені по кредиту, чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2011 року АТ КБ «Приватбанк» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Заява містить відмітку про погодження позичальника з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

До кредитного договору Банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.11.2018 року становить 16408 грн. 18 коп., з яких: 197 грн. 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2808 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом, 12144 грн. 33 коп. пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 757 грн. 53 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, відтак наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та не є належним доказом невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати неустойки та процентів. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, суд вважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 197 грн. 56 коп.

Висновок суду не в повній мірі є обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 05.09.2011 року укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05.09.2011 року ОСОБА_1 надав згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг.

В той же час надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 05.09.2011 року та інші матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач ознайомився та погодився саме з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких надані позивачем на обґрунтування своїх вимог, відтак вказані Умови та Правила не є частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Такий висновок узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, де зазначено, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, яка встановлена щодо укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вказані висновки враховано судом першої інстанції, однак не взято до уваги надану позивачем фотокопію довідки про умови кредитування від 05.09.2011 року, яка підписана відповідачем, відповідно до якої останній погодився на базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць та розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, а також погодився на строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також, відповідно до змісту цієї довідки сторонами визначено, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається з сум двох видів пені, з яких один вид вираховується за формулою базова % ставка за договором поділена на 30 та нараховується за кожен день прострочення кредиту, інша пеня вираховується як 1% від заборгованості, але не менше 10грн. в місяць та нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Визначено також розмір штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, що складає 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 10).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком Банку станом на 26.11.2018 року в ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 16408,14 грн., з яких 197,56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2808,76 грн. заборгованість щодо сплати відсотків за користуванням кредитом, 12144,33 грн. - пеня, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина штрафу та 757,53 грн. її процентна складова.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 181/467/17, платіжна картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, 23.11.2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Як вбачається з довідки Банку ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 05.09.2011 року отримав платіжну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої визначено до 05.2015 року (а.с. 66).

Таким чином, фактично ОСОБА_1 міг користуватися кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через видану йому картку лише до 31.05.2015 року.

Враховуючи правову природу даного кредитну договору, а саме, що позичальник може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, слід прийти до висновку про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, 31.05.2015 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13), 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), 17.09.2014 року (справа № 6-95цс14), 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06.03.2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Як вбачається із розрахунку Банку за період з 05.09.2011 року до 31.05.2015 року, в межах виданої позичальнику платіжної картки, Банком нараховано проценти у розмірі 129,27 грн. Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів дійшла до висновку, що саме вказаний розмір процентів є обґрунтованим та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Як вбачається зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви та довідки про умови кредитування позивачем визначено декілька видів цивільної відповідальності у вигляді двох видів пені та штрафів.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної від повільності за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові ВСУ №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягнення фіксований штраф в сумі 500 грн., розмір якого визначено в довідці про умови кредитування, підписаної сторонами 05.09.2011 року та його процентна складова в розмірі 16,34 грн. ((197,56 грн.+129,27 грн.)*5%/100%), що в загальній сумі складає 516,34 грн. (500 грн. + 16,34 грн.).

Таким чином, обґрунтовано стягнувши з відповідача тіло кредиту в розмірі 197,56 грн. суд першої інстанції в той же час не врахував умови кредитування, що були погоджені між сторонами та викладені у підписаній ОСОБА_1 довідці від 05.09.2011 року та безпідставно відмовив у стягненні частини відсотків за користування кредитом в розмірі 129,27 грн. та штрафу в розмірі 516,34 грн., у зв`язку із чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 98,54 грн.: (843,17 грн./16408,18 грн. х 100%) = 5,13% х 1921 грн. : 100% = 98,54 грн.). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,50 грн. судового збору, в той час як апеляційна скарга задоволена на 3,98% (645,61 грн./ 16210,62 грн. х 100%), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 114,68 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції: (3,98%х2881,50 грн.:100%= 114,68 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 05 вересня 2011 рокув розмірі 843,17 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції врозмірі 98,54 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції врозмірі 114,68 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк