Ухвала

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 607/13901/13-ц

провадження № 61-4977ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у вищевказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке мотивовано тим, що він неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції з проханням повідомити результати розгляду його апеляційної скарги. Заявами від 21 лютого 2020 року, від 13 серпня 2020 року та від 29 травня 2020 року він просив апеляційний суд повідомити про результати розгляду його апеляційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 листопада 2013 року (копії заяв від 21 лютого 2020 року та від 13 серпня 2020 року додаються). Тернопільський апеляційний суд листом від 19 серпня 2020 року за № 01-17/216/2020 повідомив, що ухвалою від 03 грудня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою (копія додається), при цьому суд апеляційної інстанції не надав оскаржувану ухвалу суду від 03 грудня 2019 року. Оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції від 03 грудня 2019 року він отримав 04 вересня 2020 року простим поштовим відправленням (копія поштового конверта додається) на четверту його заяву від 26 серпня 2020 року (копія додається) супровідним листом від 01 вересня 2020 року № 01-17/224/2020.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана ухвала Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року була оприлюднена 05 грудня 2019 року. Згідно з наданою копією листа Тернопільського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року № 01-17/216/2020 копія оскаржуваної ухвали суду від 03 грудня 2019 року була надіслана на адресу ОСОБА_1 03 грудня 2019 року, однак повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а також, відповідь на його звернення від 21 лютого 2020 року була надіслана судом ОСОБА_1 28 лютого 2020 року. Крім цього, посилання в касаційній скарзі на те, що 29 травня 2020 року він також звертався до апеляційного суду із заявою про повідомлення його про результати розгляду апеляційної скарги є необґрунтованим, оскільки нічим не підтверджено. Повторно із заявою до апеляційного суду про повідомлення про результати розгляду його апеляційної скарги заявник звернувся лише 26 серпня 2020 року. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 повинен був цікавитися рухом справи, так як апеляційна скарга була подана саме ним, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Отже зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не зумовлені особливими і непереборними обставинами, а відтак не є поважними.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення цього строку із зазначанням відповідних доказів.

Керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без руху та надати строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для звернення до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев