ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерства юстиції України

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 29 грудня 2000 року є арбітражним керуючим і відповідно до Податкового кодексу України є самозайнятою особою, а отже його доходи оподатковуються за тими ж ставками, що і доходи фізичних осіб.

Проте на підставі листа ГУ юстиції у Дніпропетровській області № 10-47/2811 від 13 травня 2014 року до Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства Міністерства юстиції України з 23 червня 2014 року дію свідоцтва ОСОБА_1 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого було припинено.

Внаслідок оскарження ним наказу Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23 червня 2014 року йому було відновлено дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № НОМЕР_1 від 26 березня 2013 року.

На момент винесення зазначеного вище рішення він був призначений судом ліквідатором у справах, які порушенні господарським судом Дніпропетровської області, а саме:

справа № 24/5005/10848/2012 про банкротство ФОП ОСОБА_2 - справа порушена 21 грудня 2012 року;

справа № 29/5005/952/2012 про банкротство ФОП СПД ОСОБА_3 - справа порушена 23 лютого 2012 року;

справа № 34/5005/10374/2012 про банкротство ФОП СПД ОСОБА_5 - справа порушена 25 грудня 2012 року.

За цими справами він був позбавлений права на здійснення діяльності арбітражного керуючого з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року.

Йому на підставі наказу від 25 грудня 2015 року Міністерства юстиції України №2778/5 з 06 січня 2016 року поновлено дію його свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № НОМЕР_1 від 26 березня 2013 року та було занесено в Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

За викладених обставин позивач просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду за період з 23 червня 2014 року по 06 січня 2016 року в розмірі 692 987,22 грн; а також моральну шкоду в розмірі 36 000 грн, тобто по 2 000 грн за кожний місяць порушення законного права на зайняття професійною діяльністю.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 692 987, 22 грн та моральну шкоду в розмірі 36 000,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерство юстиції України звернулись з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначають, що позивач вже звертався з вимогами до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди та у задоволенні цих вимог було відмовлено. Також посилаються на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою. Зазначають, що судом до спірних правовідносин помилково застосовано ст.623 ЦК України та невірно визначено розмір мінімальної заробітної плати, з якого треба виходити для обрахування суми шкоди. Крім того, апелянти вважають себе неналежними відповідачами у справі та посилаються на сплив строку позовної давності.

Позивач подав відзиви на апеляційні скарги, в яких просить рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України № 1004/5 від 12 червня 2014 року «Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_6 » було анульовано, в тому числі, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № НОМЕР_1 від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_1 (том 1, а.с. 15).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у справі № 804/9907/14 визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23 червня 2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1, зобов`язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) ОСОБА_1 дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого № НОМЕР_1 від 26 березня 2013 року та внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) ОСОБА_1 дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № НОМЕР_1 від 26 березня 2013 року (том 1, а.с. 5-8).

Вказане судове рішення було залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року (том 1, а.с.9-11) і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 серпня 2016 року (том 1, а.с. 12-14).

У справі № 24/5005/10848/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 був призначений арбітражним керуючим (том 1, а.с.21-23).

З копії ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року вбачається, що суд двічі наголошує на тому, що у справі відсутній ліквідатор (арбітражний керуючий), що прямо вказує на невиконання позивачем своїх повноважень, чим спростовуються посилання відповідачів на участь у цій справі після винесення наказу про припинення дії свідоцтва (том 1, а.с.81-83).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2012 року про банкрутство ліквідатором ФОП СПД ОСОБА_3 призначено ОСОБА_1 (том 1, а.с. 19-20).

Відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року через порушення ОСОБА_1 вимог законодавства при здійсненні ліквідаційної процедури, господарський суд вважав за необхідне задовольнити скарги в частині припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 як ліквідатора у справі про банкрутство. Підставою для даного висновку зазначено лист Міністерства юстиції України від 26 червня 2014 року, в якому вказано, що Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого… свідоцтво, видане ОСОБА_1 анульовано (том 1, а.с.84-85).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2012 року ОСОБА_1 призначено ліквідатором ФОП СПД ОСОБА_5 у справі № 34/5005/10374/2012 (том 1, а.с.17-18).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чинного станом на час призначення ОСОБА_1 арбітражним керуючим у зазначених справах, Господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

Враховуючи вищевикладені обставини, судом першої інстанції правильно було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між наказом від 23 червня 2014 року про припинення дії свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 та нездійсненням ним професійної діяльності у господарських справах, в яких його було призначено арбітражним керуючим (ліквідатором) та проведено розрахунок матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою і завданою шкодою не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між наказом від 23 червня 2014 року про припинення дії свідоцтва арбітражного керуючого ОСОБА_1 та нездійсненням ним професійної діяльності у господарських справах, в яких він був призначений арбітражним керуючим (ліквідатором), свідчать про незгоду апелянтів з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Посилання апеляційних скарг на те, що судом до спірних правовідносин помилково застосовано ст.623 ЦК України та ч.2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства, є слушними, проте як на правову підставу для визначення матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції посилався і на ст.1173 ЦК України, а згідно ч.3 ст.115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника банкрутом», грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Додаткова грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією визначається в розмірі 5 відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів майна, майнових прав), які на день порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, а також 3 відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Право вимоги арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) на додаткову грошову винагороду виникає з дня фактичного надходження до боржника стягнутих на його користь активів чи їх частини, які на день порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, або з дня фактичного повного або часткового погашення вимог конкурсних кредиторів пропорційно до їх обсягу.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органами державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи, що через винесення наказу про припинення діяльності позивача він зазнав моральної шкоди, яка полягає у приниженні престижу і ділової репутації, що виразилось у приниженні позивача перед колегами; поширенні неправдивих відомостей в Міністерстві юстиції України; поширенні неправдивих відомостей в Головному територіальному управлінні юстиції у Дніпропетровській області, тобто в середовищі осіб, чия думка є важливою для позивача, він втратив рівновагу та душевний спокій; має порушення сну, відчуває емоційну напруженість, дратівливість; відчуває тривогу, насторогу щодо можливості повторення аналогічних обставин у майбутньому; важкість виконання поточних обов`язків; має труднощі зосередження на поточній діяльності внаслідок фіксованості уваги на шляхах вирішення проблеми, витрати часу на її подолання; відчуває обурення несправедливим до себе ставленням, образа, почуття приниженої гідності; на протязі часу позбавлення його права на професійну діяльність відчував почуття приниженості перед членами своєї родини, перед своїми найманими працівниками, які всі є професійними юристами, суд першої інстації прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимоги і в цій частині.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам факт визнання протиправним наказу Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23 червня 2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 є підставою для відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження професійної діяльності, активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, зазначених позивачем.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що позивач вже звертався з вимогами до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди та у задоволенні цих вимог було відмовлено, підлягають відхиленню, оскільки Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, на яку посилаються апелянти, було відмовлено у задоволенні позовних з підстав неналежного складу відповідачів, а не по суті позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг щодо пропуску строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач звертався до суду вперше за захистом своїх прав в межах строку позовної давності в червні 2016 року. Тому, враховуючи, що в результаті довготривалого розгляду справи за відповідним позовом про відшкодування шкоди у судах трьох інстанцій йому було остаточно відмовлено у задоволенні позову про відшкодування шкоди через пред`явлення вимог до неналежних відповідачів, строк позовної давності вважається таким, що перервався.

Посилання на те, що апелянти не є належнимим відповідачами у справі також підлягають відхиленню, оскільки відповідачем по даній справі має бути держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, якими в тому числі є Міністерство юстиції України та Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова