Номер провадження: 22-ц/813/106/20
Номер справи місцевого суду: 509/5909/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу №509/5909/18 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року у складі судді Козирського Є.С., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 18 грудня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н від 10 серпня 2010 року, за яким отримано кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Договором №б/н від 10 серпня 2010 року заборгованість станом 28 листопада 2018 року в загальній сумі 57764,26 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 (а.с.7-9).

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 2 січня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.43).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, пославшись на те, що банк не довів видачу кредитних коштів; відповідач не був ознайомлений з усіма умовами надання банківських послуг та кредитів, не підписував такі; пункт 1.1.7.43 Договору є недійсним, відсотки та штрафні санкції нараховано невірно; строк кредитування сплив 11 серпня 2011 року, що має наслідком безпідставність нарахування процентів після цієї дати; позовна давність сплила 11 серпня 2014 року; неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність пропущена, стягненню не підлягає; розрахунок заборгованості не є належним доказом; штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому одночасне їх застосування за одне і те саме порушення заборонено тощо (а.с.32-64).

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь на відзив щодо форми кредитного договору та його укладення; ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг; строку дії договору та кредитної картки; щодо належності доказів з розрахунку заборгованості, правомірності нарахування відсотків до повного погашення заборгованості та неустойки (штрафу, пені); дотримання строку позовної давності тощо (а.с.80-93, 94-100).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 18725,92 грн., судові витрати в сумі 1762,00 грн., в решті вимог відмовлено за недоведеністю (а.с.140-143).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення в цій частині вимог про стягнення процентів, пені та штрафу (а.с.152-156).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про недоведеність частини вимог.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, в ході апеляційного провадження подано докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині та залишення без змін в його резолютивній частині з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

10 серпня 2010 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву, в якій зазначив про свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 зобов`язався в подальшому самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті (www.privatbank/ua) (а.с.16, 17, 33).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 10 серпня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останнім отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» в ПК «Промінь» ОСОБА_1 видано платіжну картку № НОМЕР_2, платіжну картку НОМЕР_3 платіжну картку НОМЕР_4, платіжну картку НОМЕР_5, остання картка строком дії 03/21, тобто до 31 березня 2021 року включно (а.с.116).

При видачі платіжної картки НОМЕР_5 здійснювалась фотофіксація (а.с.115).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 відображає рух коштів із зазначенням дати, деталей, суми грошових операцій, тобто містить деталізацію усіх дебетних та кредитних платежів по платіжних картках в період їх дії (а.с.103-114, 158-163).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 10 серпня 2010 року заборгованість станом на 28 листопада 2018 року склала 57764,26 грн., з них: 18725,92 грн. заборгованість за кредитом; 21445,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня 14366,29 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2726,87 грн. штраф (процентна складова) (а.с.10-15).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 10 серпня 2010 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином, проте, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, що мало наслідком звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Судом першої інстанції задоволено вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмовлено в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, неустойки (пені, штрафу) за недоведеністю вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення тіла кредиту та відмови у стягненні процентів, пені, штрафу, проте з інших підстав та, відповідно, приймає частково доводи апеляційної скарги в силу зміни обґрунтування з огляду на наступне.

Відповідно до Договору №б/н від 10 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано 10 серпня 2010 року платіжну картку платіжну картку НОМЕР_2, а потому видано платіжну картку НОМЕР_3 платіжну картку НОМЕР_4, платіжну картку НОМЕР_5, остання картка має строк дії строком дії 03/21, тобто до 31 березня 2021 року включно, що підтверджено довідкою банку. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, з огляду на що, вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі й на перевипущеній картці. Про факт отримання вказаних платіжних карток свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувався вказаними картками, зокрема, знімав кошти у банкоматі, користувався терміналом, сплачував за товари в торговій мережі тощо, що не можливо без фізичного пред`явлення картки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які аналогічні правовим висновкам Верховного Суду України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Строк дії виданої ОСОБА_1 платіжної картки № 4149 …. …. 1760 встановлено до 03/21, тобто до 31 березня 2021 року, з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 18 грудня 2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів користування коштами в межах встановленого на платіжну картку кредитного ліміту не приймається, так як такі спростовані наданою банком детальною випискою про рух коштів по картковому рахунку.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, зокрема, щодо вимоги про повернення отриманих у користування коштів в повному обсязі, користування коштами отриманими в межах встановленого на платіжну картку кредитного ліміту не спростовано, відтак, висновок суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про повернення тіла кредиту відповідає обставинам справи, не суперечить наявним в справі доказам.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з огляду на дотримання АТ КБ «ПриватБанк» при звернені до суду строку позовної давності, перебіг якого слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії платіжної картки, тобто в даному випадку з 31 березня 2021 року, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих, використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 18725,92 грн.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів в сумі 21445,18 грн., пені в сумі 14366,29 грн., штрафів в загальній сумі 3226,87 грн. Зміна правової позиції виключає необхідність аналізу доводів учасників справи в цій частині вимог.

Оскільки суб`єктивне право, враховуючи правовий висновок, в частині стягнення процентів, неустойки тощо із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» правових підстав відсутнє, що в цій частині позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1762,00 грн. обґрунтовано покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова