КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 369/7272/19

провадження № 22-ц/824/15239/2020

24 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за її позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Київській області про визнання договорів дарування частини житлового будинку недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Шкаленка Євгена Васильовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року в складі судді Пінкевич Н. С.,

встановив:

05.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

- визнати недійсними договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 23.10.1996, що зареєстрований у Києво-Святошинському БТІ за № 109 від 22.02.2000;

- визнати недійсним договір дарування № 1-2369 від 23.09.2003 в частині передання ОСОБА_4 у дар ОСОБА_2 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі договору дарування від 23.10.1996.

Посилалась на ті підстави, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.09.2003 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будинками, що знаходиться в АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н. В.

Відповідно до п. 2 цього договору, вказаний житловий будинок належить ОСОБА_4 на підставі договорів дарування, посвідчених 1-ю Київською обласною державною нотаріальною конторою 31.10.1979 за р. № 5399 та 22.10.1996 за р. № 4-4222, зареєстрованих в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації за № 109 в книзі 1 17.08.88 та 22.02.2000 р.

Проте, з договору дарування від 23.10.1996 року, відповідно до якого її батько отримав в дар Ѕ частину будинку від ОСОБА_3 , не підписаний ним взагалі, а тому він є недійсним в силу ст. 44, 48, 59 ЦК УРСР.

Оскільки її батько на момент вчинення договору дарування від 23.09.2003 не був власником Ѕ частини будинку, договір дарування, за яким він подарував ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 , є недійсним в цій частині.

06.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Посилалась на ті підстави, що ОСОБА_2 може в будь-який момент відчужити спірний будинок та вчиняє для цього певні дії: розміщує оголошення та організовує перегляди будинку потенційними покупцями. Продаж будинку до розгляду справи по суті у разі задоволення позовних вимог може ускладнити виконання рішення.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

В якості забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Шкаленко Є. В. просить скасувати ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на необґрунтованість доводів заявника про те, що відповідач вчиняє дії по продажу спірного будинку третім особам. Об`яви про продаж будинку відповідачем не подавались. З тих самих підстав позивач вже зверталась до суду з заявою, в задоволенні якої їй було відмовлено. Предмет позову не пов`язаний із застосуванням наслідків недійсності оскаржуваних правочинів, позов є немайновим, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити. Всупереч ст. 154 ЦПК України судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення. Неодноразове подання ОСОБА_1 заяв про забезпечення позову у всіх справах за участі позивача та відповідача свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - адвокат Руденко О. В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушених прав та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження права позивача на ефективний судовий захист.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - адвокат Руденко О. В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені.

Представник відповідача - Шкаленко Є. В. просить розгляду справи без участі представника відповідача та відповідача.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що незабезпечення позову в обраний спосіб призведе до затягування розгляду справи, обмеження прав позивача на ефективний судовий захист, наявність зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

З огляду на немайновий характер спору, який не вимагатиме примусового виконання, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказаний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року (справа № 910/1040/18).

З огляду на предмет та підстави заявлених позовних вимог, тієї обставини, що позивач заперечує законність підстав набуття відповідачем у власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована та проживає позивач, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову у виді накладення арешту не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття.

Стосовно наведених в апеляційній скарзі доводів щодо незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення, слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість заявлених позовних вимог судом не досліджується.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок накладення арешту на майно, а також тієї обставини, що позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування), доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Враховуючи викладене підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шкаленка Євгена Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк