Справа № 535/291/20
Провадження № 2/535/138/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Цвітайла П.В.,

при секретарі - Балалаі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Котельва цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя;-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме в уточненій позовній заяві від 04.12.2020 року просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 121-122).

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 13-14).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Трикоза Т.В. , яка діє на підставі ордеру та угоди № 346 від 04.06.2020 року (а.с. 33-35) у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але надали до суду заяву від 22.12.2020 року, в якій просять розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 124).

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Сідько С.І., яка діє на підставі ордеру та угоди про надання правової допомоги від 18.05.2020 року(а.с. 25) у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Представник позивачки адвокат Сідько С.І., яка діє на підставі ордеру та угоди про надання правової допомоги від 18.05.2020 року, надала до суду заяву від 18.12.2020 року, в якій просить розгляд справи провести без її участі, зазначивши що позовні вимоги не визнають повністю та просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов (а.с 123).

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи (а.с.1-124), вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Виходячи із змісту вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із змісту ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторони в добровільному порядку самостійно питання визнання спільної сумісної власності подружжя не вирішили, а кожен наполягав на вирішенні спірного питання судом.

Шлюб, зареєстрований 12 лютого 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 31 березня 2020 року, що підтверджується копією рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 31.03.2020 року (а.с. 113).

В період шлюбу ОСОБА_2 було придбали Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 21.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Соломко З.В., що підтверджується копією договору купувлі-продажу від 21.11.2005 року. (а.с 68-69, 92).

При цьому, при посвідченні договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 21.11.2005 року, приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Соломко З.В. було також нотаріально оформлено та зареєстровано заяву від 21.11.2005 року від імені ОСОБА_1 , в якій він дає свою згоду на купівлю Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 його дружиною , за надбані спільні кошти в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією вказаної заяви (а.с.92- 93).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи вище зазначені обставини суд вважає, що оскільки спірна Ѕ частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 придбана під час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то вона є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Незалежно хто із подружжя зареєстрований його власником і на чиє ім`я видано свідоцтво про реєстрацію нерухомого майна, а також хто з них придбавав це нерухоме майно.

З огляду на наведене вище суд вважає, що сторони, як співвласники Ѕ частини житлового будинку, мають рівні права щодо спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Щодо зазначених у відзиві на позов обставин про те, що частина майна є колишньою власністю родичів відповідачки та успадкована частина , суд не бере до уваги, оскільки дані обставини жодним чином не стосуються інституту спільного майна подружжя.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що сторони, як співвласники Ѕ частини житлового будинку,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 мають рівні права щодо спільної сумісної власності подружжя, оскільки майно було придбане у період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти, що були надбані в зареєстрованому шлюбі.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК УкраїниУкраїни, ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 69-71 Сімейного кодексу України, суд;-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності у спільному сумісному майні подружжя на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана через Котелевський районний суд Полтавської області.

Суддя

В повному обсязі рішення складено 28.12. 2020 року _____________________________