Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 428/2096/16-ц
Провадження № 22-ц/810/541/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,

за участю секретаря

учасники справи: Сінько А.І.

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2017 року,ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Бароніна Д.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

19 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 29 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № SAMDN8777 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка», згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 91 032,00 грн строком до 28 березня 2016 року.

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив. У зв`язку з чим станом на 08 квітня 2016 року має заборгованість 611 213,38 грн, яка складається з: 71 141,26 грн - заборгованості за кредитом, 168 236,59 грн - заборгованості із сплати процентів за користування кредитом, 346 346,57 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 25 488,96 грн - заборгованості зі сплати комісії.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN8777 у розмірі 71 141,26 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач не погодився з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову та просить рішення суду скасувати в оскаржуваній частині і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05.01.2009 року згідно наказу N-КТ-БТ-СП-2009-1/1 Банком було прийнято рішення про збільшення відсоткової ставки за кредитом, і, починаючи з 01.02.2008 року на підставі наказу розмір відсоткової ставки був збільшений Банком до 21% річних. Відсоткова ставка була підвищена до внесення змін до статті 1056-1 ЦК України та набрання законної сили, на підставі наказу N-КТ-БТ-СП-2009-1/1. Судом першої інстанції не було враховано, що зміни до кредитного договору про підвищення відсоткової ставки відповідачем не оскаржувалися та в установленому законом порядку незаконними не визнавалися. Крім того, згідно п.п.1.1. Додаткової угоди № 2 сторони визначили, що позичальник сплачує щомісячно в розмірі 0,5% від суми виданого кредитного ліміту комісію. Проте, згідно п.31 угоди при достроковому погашенні кредиту сплачується додаткова комісія за резервування ресурсів або згідно п.39 при здійсненні додаткового моніторингу погашення кредитного ліміту по картрахунку. Тобто, щомісячна комісія нараховувалася з самого початку користування кредитними коштами з розрахунку 0,5% від суми виданого кредитного ліміту, а не за дострокове погашення кредиту.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків, пені та комісії за користування кредитом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 168 236,59 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості зі сплати процентів був проведений позивачем, виходячи з підвищеної відсоткової ставки за договором 21 % річних, а також виходячи з простроченої процентної ставки у розмірі 42 % річних. Таке підвищення процентної ставки було здійснено позивачем з порушенням умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення комісії у розмірі 25 488,96 грн, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 31 додаткової угоди № 2 комісія сплачується при достроковому повному погашенні кредитного ліміту. Однак таке погашення позичальником не здійснювалось, а тому банком безпідставно нарахована комісія.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 346 346,57 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано неправильний розрахунок нарахування пені, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29 березня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN8777 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка» та додаткову угоду № 2 до договору, згідно із якими банк надав ОСОБА_1 пакет послуг щодо відкриття карткового рахунку та видав йому платіжну карту. Також банк надав ОСОБА_1 кредитній ліміт в сумі 91 032,00 грн. строком до 28 березня 2016 року на наступні цілі: 86 500,00 грн - на придбання автомобіля; 34,00 грн - на оплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 4 498,00 грн - на оплату страхових платежів

Процентна ставка за кредитним лімітом встановлена сторонами у розмірі 0,75 % на місяць, тобто 9 % на рік, а також щомісячно в розмірі 0,5 % від суми виданого кредитного ліміту комісії за резервування засобів згідно із пунктом 31 даної угоди та винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно із пункту 39 даної угоди.

В пункті 1.2 додаткової угоди № 2 визначено, що погашення заборгованості за цією угодою здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, за який приймається період з 01 по 20 число кожного місяця, Клієнт повинен вносити на Картрахунок грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1957,19 грн. для погашення заборгованості за угодою, яка складається з кредитного ліміту, відсотків, винагороди, комісії.

Згідно із пунктом 16.3 додаткової угоди № 2 при порушенні Клієнтом зобов`язань, передбачених даною угодою, Банк на власник розсуд має право, зокрема, зажадати від Клієнта дострокового повернення кредитного ліміту, сплати винагороди та відсотків за його використання.

Згідно із пунктом 16.6 додаткової угоди № 2 Банк має право стягнути кредитний ліміт до настання дати, яка передбачена в п. 1.1 угоди, при настанні умов, які передбачені пунктом 16.3.

Відповідно до пункту 23 додаткової угоди № 2 при порушенні Клієнтом зобов`язань по погашенню кредитного ліміту, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитним лімітом в подвійному розмірі, вказаному в п.п. 1.1 на місяць, які нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за лімітом.

ПАТ КБ "Приватбанк" виконав своє зобов`язання за вказаним договором, перерахувавши кредитні кошти на оплату ОСОБА_1 вартості автомобіля марки «Опель» в розмірі 86500 грн., страхової премії в загальному розмірі 4498 грн., оплати за реєстрацію рухомого майна в розмірі 34 грн.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив, АТ КБ «ПриватБанк» у лютому 2016 року звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість станом на 08 квітня 2016 року, яка становить 611 213,38 грн. та складається з такого: 71 141,26 грн - заборгованість за кредитом, 168 236,59 грн - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом, 346 346,57 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 25 488,96 грн - заборгованість зі сплати комісії.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду України у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Отже, звернувшись 21 листопада 2011 року з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, АТ КБ «ПриватБанк» скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, правом та змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому, починаючи з 14 листопада 2011 року, не мав передбачених законом підстав для нарахування та стягнення передбачених договором процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Відповідно до пункту 16.1 додаткової угоди № 2 Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому Банк надсилає Клієнту письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки.

З договору № SAMDN8777 та додаткової угоди № 2 до вказаного договору вбачається, що місце проживання позичальника ОСОБА_1 вказано за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з паспортними даними ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, банк в разі збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку мав надіслати відповідачу повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки на одну із двох адрес відповідача: на вказану у договорі адресу або на адресу реєстрації місця проживання відповідача.

Разом з тим, з копії реєстру № 742 avt від 07.01.2009 року вбачається, що повідомлення про зміну відсоткової ставки було надіслано Банком засобами поштового зв`язку на наступну адресу на ім`я відповідача: АДРЕСА_3 .

Жодних доказів того, що відповідач будь-коли мешкав за вищевказаною адресою до суду надано не було.

Представник позивача в судовому засіданні не змогла пояснити, чому повідомлення про зміну відсоткової ставки було надіслано Банком саме на вищевказану адресу на ім`я відповідача. Документ без назви та дати на аркуші справи 46, том 1, де вказана адреса відповідача: АДРЕСА_3 суд вважав недостовірним доказом надіслання будь-якого повідомлення відповідачу, адже на цьому документі немає жодних підписів, печаток, штампів, відміток працівників установи поштового зв`язку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку було проведено позивачем із порушенням умов пункту 16.1 додаткової угоди № 2, укладеної між сторонами, а тому таке збільшення відсоткової ставки не може вважатися правомірним.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки нарахування процентів передбачено п.п.1.1п.1 Додаткової угоди № 2 до Договору № SAMDN8777 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки «Авторозстрочка» від 29.03.2009 року.

Враховуючи те, що право позивача нараховувати проценти та неустойку припинилося після 14.11.2011 року у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 39789,87 за період з 08.09.2008 року по 14.11.2011 року та пеня у розмірі 41531,29 за період з 08.09.2011року по 14.11.2011 року, виходячи з процентної ставки у розмірі 9% на рік, виходячи з того, що підвищення процентної ставки було здійснено з порушенням умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення комісії у розмірі 25 488,96 грн, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 31 додаткової угоди № 2 комісія сплачується при достроковому повному погашенні кредитного ліміту. Однак таке погашення позичальником не здійснювалось, а тому банком безпідставно нарахована комісія.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є правильним, але доводом апеляційної скарги є те, що нарахування комісії було здіснено на підставі пунктів 1.1 та 39 додаткової угоди №2, якими передбачено нарахування щомісячної комісії у розмірі 0,5% від суми виданого кредитного ліміту за резервування ресурсів та при здійсненні додаткового моніторінгу погашення кредитного ліміту по картрахунку.

Колегія суддів вважає, що вказаний довід апеляційної скарги частково заслуговує на увагу, оскільки суд першої інстанції не дав оцінки зазначеним умовам договору, однак ця помилка суду є формальною та не призвела до неправильного вирішення спору в зазначеній частині, виходячи з наступного.

В розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" резервування ресурсів та здійснення моніторінгу погашення кредитного ліміту по картрахунку не є банківською послугою, яка надана позичальнику, а тому нарахування комісії за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, є незаконним (зазначений правовий висновок висловлений Верховним судом України в постанові від 16 листопада 2016року у справі № 6-1746цс16).

З вказаних підстав позов в частині стягнення комісії є необґрунтованим, а тому вимоги щодо стягнення комісії з відповідача задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів відповідача про застосування строків позовної давності, то вони на увагу не заслуговують, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (постанови ВСУ від 24.06.2015 № 6-738цс15, від 18.03.2015 № 6-25цс15). Заява про застосування позовної давності може бути подана лише під час розгляду справи в суді першої інстанції (постанова ВСУ від 11.02.2015 № 6-246цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, клопотання щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності стороною не заявлялося, а суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, тому вимоги відповідача про застосування строків позовної давності під час розгляду справи в апеляційній інстанції є безпідставними.

Також безпідставними є і вимоги відповідача про вихід за межі доводів апеляційної скарги, оскільки відповідач апеляційної скарги на рішення суду не подавав.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 08.09.2008 року по 14.11.2011 року в сумі 39789,87 гривень та пені за період з 08.09.2008 року по 14.11.2011 року в сумі 41531,29 гривні

В іншій частині позовних вимог про стягнення процентів за період з 15 листопада 2011 року по 08 квітня 2016 року у сумі 128446,72 гривень та пені за період з 15 листопада 2011 року по 08 квітня 2016 року у сумі 304 815, 28 гривень у задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю.

Враховуючи, що позивачем під час подання позову сплачено 9479,16 грн. і за подання апеляційної скарги 10427,08 грн., позов задоволено на 81321,16 грн., то до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» належить 2997,37 грн. (81321,16*19906,24/540072,12 (611213,38 71141,26))

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2017року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає: АДРЕСА_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2007 року у сумі 81321,16 гривні, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 08 вересня 2008 року по 14 листопада 2011 року у сумі 39789,87 гривні та заборгованості по пені за період з 08 вересня 2008 року по 14 листопада 2011 року у сумі 41531,29 гривні.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за період з 15 листопада 2011 року по 08 квітня 2016 року у сумі 128446,72 гривень, пені за період з 15 листопада 2011 року по 08 квітня 2016 року у сумі 304 815, 28 гривень відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає: АДРЕСА_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у сумі 2997,37 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 17 січня 2020 року.

Головуючий

Судді: