УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2020 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі
Головуючого судді Левченка А.М.,
секретаря судового засідання Черкасової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,
ВСТАНОВИВ
З відповіді управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заявнику стало відомо, що згідно даних АСВП, у Харцизькому міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 25401161, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-5038 від 16.01,2008, виданого Харцизьким міським судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 1550151,35 гривень.
10.11.2014 року, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про повернення вищезазначеного виконавчого документу.
Також, у Харцизькому міському державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 5920675 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-5038 від 16.01.2008, виданого Харцизьким міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 1550151,35 гривень.
20.07.2010, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.
Станом на 19.06.2020 вищевказаний виконавчий документ до Харцизького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повторно в надходив.
Зазначена інформація стала відомою заявникові лише після направлення запиту в червні 2020 року.
Оскільки ухвала про заміну сторони виконавчого провадження, була постановлена вже після спливу передбаченого законом строку, заявник вважає, що вказане свідчить про поважність причини пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи заяви, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З відповіді управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заявнику стало відомо, що згідно даних АСВП, у Харцизькому міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 25401161, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-5038 від 16.01,2008, виданого Харцизьким міським судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 1550151,35 гривень. . ,
10.11.2014 року, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про повернення вищезазначеного виконавчого документу.
Також, у Харцизькому міському державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 5920675 відкрите на підставі виконавчого листа № 2-5038 від 16.01.2008, виданого Харцизьким міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 1550151,35 гривень.
20.07.2010, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.
Станом на 19.06.2020 вищевказаний виконавчий документ до Харцизького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повторно в надходив.
Аналогічна відповідь надана Нікопольським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на запит суду.
Також, на запит суду Крматаорським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомлено суд, що матеріально-технічна база, архів, акти утилізації завершених виконавчих проваджень відкритих до 2015 року залишились за попереднім місцем реєстрації відділу, на непідконтрольній українській владі території України.
Згідно із актом, складеним ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 14.07.2020, станом на день складення акту виконавчий документ № 2-5038/2007 про стягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за № 014/11-175/1259 від 21.02.2006 року не надходив.
Мотиви, з яких виходить суд першої інстанції, та застосовані норми права
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Таким чином, підставами для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата та звернення до суду до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, якщо його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
Заяву про видачу дубліката виконавчого листа може бути подано до суду тільки до закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановленого пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент видачі виконавчих листів.
У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII).. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).
Згідно наявної у матеріалах справи інформації вбачається, що виконавчі листи були видані 16.01.2008 року на підставі рішення Харцизького міського суду Донецької області від 25.12.2007 року по цивільній справі № 2-5038/2007. 10.11.2014 та 20.10.2010 державними виконавцями були винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» № 2677-VІ, в чинній станом на день видачі виконавчих листів, виконавчі листи та інші судові документи могли бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.
Згідно ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2018 року, 17 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 014/11-135/3263 від 19.02.2008 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Добропільського відділення Донецької обласної дирекції та ОСОБА_1 17 червня 2016 року публічне акціонерне товариство «Вектор Банк» передало право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», що вбачається з Договору відступлення права вимоги № 265/ФК-16.
З наведеного вбачається, що заявник крім того, що не надав належних та допустимих доказів втрати виконавчого документу первісним стягувачем, не довів обґрунтованість пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання за період з 17 червня 2016 року по 16 липня 2020 року.
З матеріалів справи не вбачається надання заявником належних та допустимих доказів, які свідчать про втрату виконавчого документу.
Даної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 10.09.2018 у справі №5011-58/9614-2012, від 16.08.2018 р. у справі № 6/275-08, від 15.08.2018 р. у справі № 6/256, від 26.04.2018 р. у справі № 922/6111/15 та від 21.01.2019 у справі №916/215/15-г).
Факт заміни кредитора його правонаступником не може бути поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строків на його пред`явлення до виконання.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 чинної редакції ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Отже, заявник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», замінивши у виконавчому провадженні первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», прийняв на себе свідомий ризик настання наслідків вчинення чи не вчинення дій у виконавчому провадженні первісним стягувачем до його заміни правонаступником.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.
В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).
Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ
Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст ухвали складений 21.10.2020 року.

Головуючий суддя А.М. Левченко