№ 201/895/19
УХВАЛА

12 березня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Плевако О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Дніпро клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: публічне акціонерне товариство Кредобанк про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПАТ «Кредобанк», про поділ майна подружжя.

По справі постановлялися різні судові рішення.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи і клопотання, надані та добуті докази, суд вважає можливим частково скасувати заходи забезпечення позову по справі в частині передачі автомобіля VOLVO XC90, 2017 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на відповідальне зберігання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), що вжито ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20 березня 2019 року звернувся з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року у зазначеній цивільній справі були вжиті заходи забезпечення позову, а саме: був накладений арешт на автомобіль VOLVO XC90, 2017 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у межах ціни позову 647500 грн.; а також до розгляду справи по суті передано автомобіль VOLVO XC90, 2017 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на відповідальне зберігання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» про поділ майна подружжя відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задоволено частково до розгляду даної цивільної справи по суті передано автомобіль автомобіль VOLVO XC90, 2017 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2019 року про забезпечення позову, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Тобто, з вказаної норми вбачається, що річ, яка є предметом спору, може бути передана на зберігання лише тим особам, які не заінтересовані у вирішенні спору по суті.

Отже на даний час по справі наявні заходи забезпечення позову, що вжито ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року, якою накладено арешт на автомобіль VOLVO XC90, 2017 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 у межах ціни позову 647500 грн., а також до розгляду справи по суті передано вказаний автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_2 .

Однак як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а також наданими та добутими доказами по справі, вказаний автомобіль є предметом розгляду даної справи, а тому передача його на відповідальне зберігання ОСОБА_2 (позивач) чи ОСОБА_3 , який є сином сторін по даній справі, є неприпустимим, оскільки вбачається, що останні дійсно заінтересовані у вирішенні спору та саме до такого висновку дійшов апеляційний суд 11 червня 2019 року при скасуванні ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» про поділ майна подружжя відмовлено, а також 24 вересня 2019 року коли було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2019 року, якою заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задоволено частково до розгляду даної цивільної справи по суті передано автомобіль VOLVO XC90, 2017 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

З урахуванням вище викладеного та зазначеного відсутні передбачені законом підстави для подальшої наявності заходів забезпечення позову у вигляді передачі речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Судом також встановлено, що заходи забезпечення позову в частині накладення арешту були вжиті по справі, оскільки існує реальна загроза невиконання судового рішення, тому заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, що належить відповідачу на праві власності, є співмірними заявленим позовним вимогам, а тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить їх права на судовий захист.

Також слід звернути увагу, що зазначені заходи забезпечення позову були вжиті по справі, для забезпечення саме цього позову, та в межах заявлених вимог, однак в клопотанні не було зазначено та на підтвердження не надано відповідних доказів та не вказано передбачені законом підстави за яких суд міг би скасувати ці заходи забезпечення позову (арешт майна, що належить відповідачу), а тому слід звернути увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Судом також було встановлено, що зі змісту вказаного клопотання вбачається, що вимоги про скасування заходів забезпечення позову фактично стосуються правомірності застосування вжитих заходів забезпечення позову, що є підставою для оскарження ухвали про забезпечення позову в апеляційному порядку, а не підставою для звернення із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову. Водночас ухвала про забезпечення позову від 01 лютого 2019 року не оскаржувалася.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що клопотання в частині скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, є немотивованим та необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки справа по суті не розглянута, спір між сторонами у добровільному порядку не вирішено, належних та достатніх доказів зміни обставин, які слугували підставою для забезпечення позову сторонами суду не надано, а судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що підстави для скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно, що належить відповідачу, не має, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

Крім того враховуючи вищевикладене та зазначене не може суд прийняти до уваги можливі наполягання заявника на його клопотанні, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджено, в зв`язку з чим на даний час відсутні передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 154, 158, 258, 259, 260-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову частково задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову по справі в частині передачі автомобіля VOLVO XC90, 2017 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на відповідальне зберігання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), що вжито ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно, що належить відповідачу відмовити.

Ухвала набрала законної сили 12 березня 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А. Антонюк