Справа № 642/8060/19
Провадження № 2/642/362/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В. В.

за участю секретаря Шаповал Д.В.

представника позивача - адвоката Самойленко П.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Семехи Д.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Самойленко П.М. звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 2 134,18 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1769 грн., а також судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що 13.12.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-00, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». Згідно умов даного Договору ПрАТ «СК «Вусо» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 2017 року в м. Харків по вул. Різдвяна, 29А мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Tribeca», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Chevrolet Aveo», було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Згідно Рахунку-фактури № 000003036 від 07.12.2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала: 9 362, 40 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 10953-02 від 11.12.2017 року, ПрАТ «СК «Вусо» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 9 362 грн. 40 коп. (платіжне доручення № 28114 від 12.12.2017 року). Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу, державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована за Полісом № АК/161863 ПрАТ "СК "Юнівес», то керуючись ст.ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч. 1 ст.1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Вусо» звернулося до ПрАТ "Юнівес", з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПрАТ "СК "Юнівес" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «Вусо» в межах ліміту, передбаченого полісом № АК/1618635 в розмірі 7 228 грн. 22 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням скла 2 134 грн. 18 коп. З огляду на вищезазначене, різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням за Полісом № АК/1618635 має бути сплачена відповідачем.

11.07.2019 між ПрАТ «СК «Вусо» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 3-00 від 13.12.2016 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу. Ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопвада 2019 року було відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 33-34).

23 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позов (а.с. 47-48), у якому зазначив, що позов не визнає, оскільки він є не обгрунтованим. У наданому позові позивачем у договорі права вимоги відсутні його дані. Також у справі відсутнє експертне підтвердження нанесеної шкоди, оскільки довідки - рахунки не є підтвердженням спричиненої шкоди. На момент ДТП автомобіль потерпілої мав багаточисленні пошкодження. У наданому позивачем рахунку-фактурі № 000003036 не співпадають адреси та телефони.

13 січня 2020 року представник позивача надав відповідь на відзив (а.с. 49-51).

Ухвалою суду від 12.05.2020 клопотання Попова В.Є. про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та постановлено судове засідання, призначене на 14 травня 2020 року по вказаній справі проводити в режимі відеоконференції (а.с. 96).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді неа відзив.

Відповідач та його представник - адвокат Семеха Д.С. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що до відповідача ні потерпіла, ні ПрАТ СК Вусо, ні позивач не звертались з вимогою про сплату різниці страхового відшкодування. У позові відсутні належні докази сплати грошових коштів чи заборгованості відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 грудня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» (надалі - ПрАТ «СК «Вусо») та ОСОБА_3 (надалі - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-00 (надалі - Договір), предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «Вусо» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування (а.с. 11-12).

05 грудня 2017 року о 08.45 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Subaru Tribeca, д.н. НОМЕР_2 , в м. Харкові на вул. Різдвяна, 27, під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 10.09 Правил дорожнього руху України, був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню на користь держави у вигляді штрафу у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн. (а.с. 14).

Згідно рахунку-фактури № 000003036 від 07.12.2017 року про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала 9 362 грн. 40 коп. (а.с. 20).

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 10953-02 від 11.12.2017 року, ПрАТ «СК «Вусо» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі: 9 362 грн. 40 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 28114 від 12.12.2017 року (а.с. 21-22).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як водія транспортного засобу «Subaru Tribeca», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована за Полісом № АК/1618635 в ПрАТ "СК "Юнівес", то керуючись ст.ст.6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «Вусо» звернулося до ПрАТ "СК "Юнівес", з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 23).

Так, згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

ПрАТ "СК "Юнівес" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Вусо» в межах ліміту, передбаченого полісом № АК/1618635 в розмірі 7 228 грн. 22 грн. (а.с. 23).

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала: 2 134 грн. 18 коп.

Згідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом з тим згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на вищезазначене, різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням за Полісом № АК/1618635 має бути сплачена відповідачем.

25.10.2018 року між ПрАТ «СК «Вусо» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2 , Новий кредитор) укладено Договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 3-00 від 13.12.2016 року (а.с. 53-58).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу. Однак, жодних дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, на спростування позиції відповідача представник позивача погодився, що при написанні позовної заяви було допущено описку при викладені обставин справи, а саме при зазначенні дати та номеру Договору відступлення права вимоги, укладеного між (Первісним кредитором), вказано дані іншого Договору, укладеного між сторонами, а тому долучено не ту копію Договору. В подальшому представником позивача надано копію Договору про відступлення права вимоги №25/10/2018 від 25.10.2018року, яка є належним доказом.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно того, що він не отримував договір про відступлення права вимоги, оскільки про вказаний Договір відповідач був повідомлений шляхом направлення відповідного Повідомлення за вих. № ВФ2/10953-02 від 31.10.2018 (а.с. 59).

Стосовно посилання відповідача про необхідність доведення розміру шкоди, завданої транспортному засобу, виключно шляхом проведення автотоварознавчої експертизи, суд зазначає, що ні нормами законодавства про страхування, ні договором страхування, укладеним між ПрАТ «СК «Вусо» (Первісним кредитором) та страхувальником, не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб`єкта оціночної діяльності.

Сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 3525939-02- 00-00 від 13.12.2016 року (п. 5.1.4, 6.2, 6.9 Договору) було погоджено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку Страховик або уповноважена особа (аварійний комісар) складає Кошторис збитків, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, і вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається на підставі рахунків з СТО, обраної Страховиком. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запасних частин і матеріалів, необхідних для виконання ремонту.

Також умовами даного Договору сторони передбачили, що проведення незалежної експертизи здійснюється у разі виникнення суперечок між Страховиком та Страхувальником про причини та розмір збитків( п. 6.7 Договору). В свою чергу, зміст наданого Рахунку не суперечить вимогам чинного законодавства про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки містить деталізацію робіт, що були проведеними, запасних частин, деталей та матеріалів, які використовувалися. В даному випадку Страховиком (ПрАТ «СК «Вусо») для визначення вартості відновлювального ремонту застосовувався витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту, що відповідає положенням п. 8.1 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.1.2013року.

Таким чином, наданий Рахунок є належними доказами розміру фактичних збитків.

Крім того, ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, на спростування доводів представника відповідача відносно обов`язковості проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу, у правових висновкках, висвітлених у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 922/4013/17 та від 06.07.2018 року у справі №924/675/17, відповідно до яких звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Також безпідставним є посилання представника відповідача на той факт, що розмір завданих збитків (фактичного виплаченого Первісним кредитором страхового відшкодування) не перевищує страхової суми (ліміт відповідальності страховика) за Полісом Відповідача.

Так, страховик відповідача (ПрАТ «СК «Юнівес»), при здійснення виплати страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1618635, керувався умовами договору та вимогами ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відтак здійснив відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи (тобто відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу).

Проведення такого розрахунку узгоджується з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.

Так, пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Також, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відтак, на страховика відповідача (ПрАТ «СК «Юнівес»), згідно норм вищевказаного Закону покладено обов`язок відшкодування лише оціненої шкоди (вартості матеріального збитку), з урахуванням зносу, яка є меншою, ніж вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу.

Водночас, Первісний кредитор (ПрАТ «СК «Вусо»), після виплати страхового ] відшкодування своєму страхувальнику у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, отримав право останнього як потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі, яке кореспондується з відповідних обов`язком відповідача як заподіювача шкоди.

З огляду на те, що страхової виплати (страхового відшкодування) було недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, то Первісний кредитор (ПрАТ «СК «Вусо») на підставі статті 1194 ЦК України отримав право звернутися безпосередньо до відповідача як заподіювача шкоди з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом норми ст. 1194 ЦК України відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності.

В свою чергу, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

А отже, до позивача як Нового кредитора перейшло відповідне право стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) страховим відшкодуванням за Полісом № АК/1618635 (оціненою шкодою).

Вищевказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 31 травня 2017 року у справі за № 6-2969цс16, та правовій позиції Верховного Суду, відображеній у постанові від 03 жовтня 2018 року по справі №201/1431/16-ц та постанові від 13.05.2019 року по справі № 522/538/17.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно копії посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є інвалідом II групи з 01.10.2019 року (а.с. 80).

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1921 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно дост. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правову допомогу у розмірі 1769 грн., які підтверджені платіжним дорученням № Р24А692390876А08797 від 08.11.2019 (а.с. 24-27), підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 76-81, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 22, 512, 514, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд -

У Х В А Л И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , р/р НОМЕР_8 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», МФО 320649) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2 134 (дві тисячі сто тридцять чотири) грн. 18 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складено 20 травня 2020 року.

Суддя В.В. Вікторов