РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2020 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

із участю - секретаря Яковець К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Жмеринка цивільну справу за позовом Гребенюка Олександра Сергійовича в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

17.04.2020 року Гребенюк О.С. звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 20795,39 грн. за кредитним договором від 16.05.2013 року. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконала і станом на 16.03.2020 року допустила заборгованість в сумі 20795,39 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 12831,39 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 3243,51 грн.; пені - 3254,04 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 966,45 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.1-5).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.05.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. заздалегідь подав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачу ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України належно вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідачем суду не представлено.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2013 року відповідач ОСОБА_1 уклала з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем не вказано про власне бажання оформити на своє ім`я банківську картку Кредитка "Універсальна", а надто не зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною картою (а.с.35).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 16.05.2013 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 16.03.2020 року складається із заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 12831,39 грн., заборгованності за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 3243,51 грн.; пені - 3254,04 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 966,45 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. а.с.7-18).

Згідно виписки за договором ОСОБА_1 використовувала кошти з карткового рахунку банківської картки НОМЕР_1 АТ КБ "ПриватБанк" шляхом зняття готівки в банкоматах, оплати товарів та послуг, переказу грошових коштів; а також регулярно здійснювала поповнення карткового рахунку, останнє з яких в обсязі представлених станом на 20.03.2020 року відомостей вчинено поповненням готівкою на суму 50 грн. 23.05.2019 року (а.с.19-32).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Вказаними вище письмовими доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц.

Отримання вказаного оспорюваного кредиту також ні в який спосіб не заперечено відповідачем.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам, пені та штрафам з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором від 16.05.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не визначено розмірів відсотків за кредит та неустойки.

Тарифами з обслуговування кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та "Універсальна Gold", витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких визначено строк дії договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не містять відомостей щодо їх підписання відповідачем ОСОБА_1 (а.с.36,37-69).

Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки не виключено, що Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин 16.05.2013 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 17.04.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки за прострочення виконання зобов`язань, тобто пені та штрафу, а також їх розміру та порядку нарахування, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ "ПриватБанк" надав суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ "ПриватБанк", копію довідки про зміну умов кредитування, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, виписку по рахунку ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості за договором.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують власне умов кредитування (нарахування відсотків за користування кредитом, пені, комісії, штрафів тощо).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.05.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а такою належно не визначили відповідні види неустойки за невиконання кредитних зобов`язань (пеню, штрафи).

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України - 3243,51; пені - 3254,04, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 966,45 грн. - штраф (процентна складова) є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 16.05.2013 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме витягів з Тарифів та Умов.

Також з огляду на відповідне обгрунтування позовної заяви та розрахунок заборгованості слідує, що банк нарахував оспорювані відсотки на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України з процентною ставкою 86,4% річних.

Однак, з наведених вище підстав судом встановлено неналежність цих доказів позивача щодо погодження сторонами застосованих у розрахунку оспорюваних заборгованості по відсоткам процентних ставок, включаючи відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно із ст.625 ЦК України.

Натомість за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних від простроченої суми є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Втім, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на підставах саме такої спеціальної цивільно-правової відповідальності відповідача, суд з урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених вимог визначає, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 3243,51 грн. є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі.

Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін не заявлено.

З урахуванням сукупності наведеного суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 21.09.2017 року, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12831,39 грн.

Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.6), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.15, 16, 204, 509, 526, 527, 530, 548-551, 610, 612, 614, 625-628, 634, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (м.Дніпро Дніпровської області, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р НОМЕР_3 АТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 16.05.2013 року станом на 16.03.2020 року в сумі 12831 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять одна) гривня 39 копійок, а також 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в частині стягнення з ОСОБА_1 3243 гривні 51 копійки. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 3254 гривні 04 копійки пені, а також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 966 гривень 45 копійок штрафу (процентна складова) - відмовити.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.