печерський районний суд міста києва
Справа № 295/9028/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: Отроди Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), у якому просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1 ) суму індексу інфляції в розмірі 44 345,40 грн., суму трьох процентів 9 718,00 грн., а всього 54 063,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 25.05.1999 року по 06.11.2015 року він працював в органах внутрішніх справ України. Згідно з наказом Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 05.11.2015 року № 313 о/с позивач звільнений з 06.11.2015 року з органів внутрішніх справ. Після звільнення з ОВС та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач пройшов медичне обстеження військово-лікарською комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» з метою визначення придатності за станом здоров`я проходити подальшу службу в органах поліції. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 26.01.2016 року № 3/3 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Крім цього ВЛК встановлено, що захворювання позивача пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Згідно висновку медико-соціальної експертизи 26.02.2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та встановлено, що захворювання пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач у квітні 2016 року звернувся до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Житомирській області із заявою та пакетом документів для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850. 03.06.2016 позивач отримав відповідь Управління МВС України в Житомирській області про те, що МВС України матеріали повернуті без розгляду у зв`язку із тим, що призначення одноразової грошової допомоги повинно проводитись за останнім місцем служби поліцейського. Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017, позовні вимоги ОСОБА_1 до МВС України по справі № 806/1407/16 задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850. Листом УМВС України в Житомирській області від 17.05.2017 року № 887/29/05-2017 позивачу повідомлено, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира розглянуті Департаментом фінансово-облікової політики МВС України та повернуті без права на виплату одноразової грошової допомоги з огляду на те, що на час установлення втрати працездатності та написання заяв про призначення одноразової допомоги він був поліцейським, а отже виплата одноразової грошової допомоги повинна проводитися відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» як поліцейському. Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач повторно звернувся до суду. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.08.2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до МВС України по справі № 295/7357/17 задоволено частково: визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у затвердженні висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка була нарахована УМВС України в Житомирській області у відповідності до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850. На виконання вказаних рішень судів України МВС України 27.12.2017 року виплатило ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка була нарахована УМВС України в Житомирській області в розмірі 206 700,00 грн. Тобто, протиправні дії відповідача призвели до того, що одноразова грошова допомога була виплачена позивачу із порушенням терміну виконання грошового зобов`язання на півтора роки, а тому, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, мають місце підстави для стягнення з відповідача індексу інфляції за весь період прострочення грошового зобов`язання та трьох процентів річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.07.2018 року, справу було передано судді Перекупці І.Г.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

20.08.2018 року на адресу Богунського районного суду м. Житомира від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що переважна більшість з тих, хто звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, є інваліди, які мають захворювання і потребують термінового лікування, тому вказана допомога виплачується в порядку черги, відповідно до дати затвердження висновків, як передбачено Порядком № 850. Відповідно до наказу МВС України від 13.01.2017 року № 10 «Про фінансування відповідальних виконавців бюджетних програм» фінансування установ щодо яких проводяться заходи з ліквідації, здійснюється за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо не передбачено законом про Державний бюджет України. Також постановою КМУ від 28.02.2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог кошторисів бюджетних установ» передбачено, що кошторис являється основним плановим фінансовим документом бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюється повноваження щодо взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання установою своїх функцій. Отже, одноразова грошова допомога позивачу виплачена в порядку черги та за наявності коштів на зазначені цілі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.04.2019 року, справу було передано судді Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року було прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.08.2019 року.

16.08.2019 року до Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

21.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли письмові пояснення у яких останній просить відмовити в задоволені позову. Так, представник відповідача зазначає, що МВС України з дати затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу (08.11.2017) було дотримано строки як щодо призначення допомоги, так і щодо виплати, тому порушення справ з боку відповідача не відбулося. Крім того, дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, наявність рішення суду не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Також представник відповідача звертає увагу на те, що розгляд даної справи слід здійснювати в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір винник між позивачем та відповідачем у зв`язку із здійсненням МВС України своїх публічно-владних управлінських функцій.

21.08.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 12.11.2019 року.

12.11.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 02.03.2020 року.

14.02.2020 року до Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.

02.03.2020 року справу знято зі складу, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 09.06.2020 року.

В судове засідання 09.06.2020 року позивач та його представник не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у заяві просили розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві та пояснень підстав та просила в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 25.05.1999 року по 05.02.2016 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та в органах Національної поліції України на різних посадах.

Наказом ГУ Національної поліції в Житомирській області від 05.02.2016 року № 27 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» через хворобу.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26.02.2016 року серії 12 ААА № 514044 за результатами первинного огляду з 17.02.2016 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Свідоцтвом про хворобу від 26.01.2016 року №3/3 також підтверджено наявність у позивача захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

В квітні 2016 року позивач звернувся до УМВС в Житомирській області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи, пов`язаної з проходження служби, та 03.06.2016 року отримав відповідь про те, що поданий ним пакет документів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 направлені на затвердження до МВС та повернуті без розгляду, у зв`язку з тим, що призначення вказаної допомоги повинно проводитися за останнім місцем служби поліцейського.

Не погоджуючись з діями МВС щодо повернення без розгляду висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, він звернувся до суду щодо оскарження дій МВС.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 року та Вищого адміністративного суду України від 21.04.2017 року, у справі № 806/1407/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до МВС, треті особи - Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Житомирській області, Управління МВС в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, позовні вимоги позивача було задоволено частково; визнано протиправними дії МВС щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язано МВС розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Листом Управління МВС в Житомирській області від 17.05.2017 року, позивача було повідомлено, що матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до вищевказаної постанови суду, опрацьовано та повернено без права на виплату, оскільки, на час встановлення втрати працездатності та написання заяви про призначення одноразової грошової допомоги, позивач був поліцейським, отже, виплата одноразової грошової допомоги повинна проводитися, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», як поліцейському.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.08.2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 року у справі № 295/7357/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до МВС задоволено частково: визнано протиправною відмову МВС у затвердженні висновку про призначення та виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку № 850 та зобов`язано МВС України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка була нарахована Управлінням МВС в Житомирській області у відповідності до Порядку № 850.

27.12.2017 року МВС України виплатило ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 206 700,00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Проте, позивач вважає, що виплата одноразової грошової допомоги на виконання судового рішення здійснена із порушенням терміну виконання грошового зобов`язання, у зв`язку із чим просить стягнути три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як передбачено ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Приписами ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України України).

Отже, статтею 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 750/5104/17 (провадження № 61-24920св18), від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Відтак, в загальному аспекті стаття 625 Цивільного кодексу України може поширюватися на відносини, які складаються між фізичною особою та Міністерством внутрішніх справ України щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначений Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Так, згідно з п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850).

Пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Отже, як вбачається із норм п. 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, грошова допомога повинна бути виплачена не пізніше ніж через 2 місяці із дня прийняття рішення про її виплату.

Так, МВС України зобов`язано було виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка була нарахована Управлінням МВС в Житомирській області у відповідності до Порядку № 850, судовим рішенням, яке набрало законної сили 11.10.2017 року. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було оформлено УМВС України в Житомирській області 08.11.2017 року. Грошова допомога у розмірі 206 700,00 грн. була виплачена ОСОБА_1 26.12.2017 року підтверджується той факт, що одноразова

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки МВС України виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу 27.12.2017 року, то суд приходить до висновку, що 2-місячний строк не порушено.

За таких обставин, відсутні правові підстави вважати вказане зобов`язання простроченим, відтак, суд не вбачає можливості застосування до спірного випадку положень ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, отже, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 509, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, п. п. 2, 8, 9, 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 22.06.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко