ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року м. Чернівці

Справа № 723/2196/19

Провадження № 22-ц/822/710/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_5 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району про визнання незаконним та скасування наказу, головуючий у І-й інстанції Яківчик І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_5 та Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано відповідачу ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 0,5000 га.

Вказували на те, що зазначений наказ Головного управління Держгеокадастру є незаконним, оскільки порушує права ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки та спадкові права ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :01:001:0087, цільове призначення для ведення садівництва.

Просили визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року в частині вимог ОСОБА_4 позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

На зазначене рішення суду Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю досліджено надані письмові докази та не взято до уваги усні пояснення, не до кінця встановлено обставини у справі, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю недоліків проекту землеустрою наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року №24-1062/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5000 га за кадастровим номером :01:001:0099 та передано у власність ОСОБА_5 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Старокрасношорської сільської ради Сторожинецького району (за межами населеного пункту). Під час внесення відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0099 до функціоналу Державного земельного кадастру перетину із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:001:0087, що належить на праві власності ОСОБА_6 , не було виявлено. Про даний факт свідчать і відомості із публічної кадастрової карти, де чітко вбачається, що дані земельні ділянки взагалі не є суміжними.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов в частині вимог ОСОБА_4 до Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_5 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок встановлених фактів щодо наявності на землях сільськогосподарського призначення будівництва об`єкту нерухомості та газової свердловини, проект відведення земельної ділянки ОСОБА_5 не відповідає ні документації землеустрою, ні містобудівній документації. Оспорюваним наказом порушується право спадкоємця ОСОБА_4 на спадкову земельну ділянку, яка їй належить в рівних частках з іншими спадкоємцями з часу відкриття спадщини.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись колегія суддів апеляційного суду не може.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Старокрасношорської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та надано громадянину ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 0,5000 га, в тому числі пасовище площею 0,5000 га, кадастровий номер :01:001:0099 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Стара Красношора Сторожинецького району Чернівецької області.

Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЖ 075340 від 12 жовтня 2010 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0087.

Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями його майна є донька - ОСОБА_7 , мати померлого ОСОБА_8 та дружина спадкодавця - ОСОБА_4 ..

Відповідно до довідки Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області за № 47/02-14 від 06 березня 2020 року вбачається, що всі спадкоємці спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли, подавши до нотаріуса відповідні заяви в установлений строк.

В інформації Красноїльської селищної ради від 20 грудня 2018 року №2550 на адресу першого заступника голови районної державної адміністрації Ковальчук Д.М. зазначено, що Красноїльською селищною радою приймалось рішення про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в адмінмежах Красноїльської селищної ради (за межами населеного пункту с. Ст. Красношора) у власність ОСОБА_1 у розмірі 0,20 га, якою вона користується з 1997 року. Дана земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 та межує з газовою свердловиною. Як нам стало відомо на даний час із публічної кадастрової карти, земельна ділянка, на якій розташована газова свердловина площею 0,20 га та земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,10 га кадастровий номер :01:001:0087 ОСОБА_6 (яка перекинута на інший город), знаходиться у приватній власності ОСОБА_5 у розмірі 0,50 га, кадастровий номер :01:001:0099. Ким та яким чином надавалась у власність дана земельна ділянка ОСОБА_5 , де розташована газова свердловина та земельна ділянка ОСОБА_6 , в даний час невідомо (Т.1 а.с.188).

З висновку експерта № 19099 від 29 листопада 2019 року за результатами земельно-технічної експертизи вбачається, що в межах виділеної і переданої у власність ОСОБА_5 земельної ділянки знаходиться земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :01:001:0087, яка належала ОСОБА_6 для ведення садівництва, яка йому була передана у власність рішенням від 21 травня 2010 року № 44-22/2010 22 сесії 5 скликання Старокрасношорської сільської ради.

У зазначеному висновку вказано, що за результатами проведених топогеодезичних робіт проведено співставлення розташування меж земельної ділянки, відведеної ОСОБА_6 та земельної ділянки, якою фактично користувався ОСОБА_6 , зокрема влаштував фундаменти. Земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер :01:001:0087 для ведення садівництва, відведена у власність ОСОБА_6 в с. Стара Красношора Сторожинецького району в натурі на місцевості, не відповідає місцю розташуванню земельної ділянки, якою фактично володів і користувався землевласник.

Координати поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0087 вказують на її місце розташування не за фактичним користуванням земельною ділянкою, а значно зміщеною. Між ділянкою, якою фактично користувався ОСОБА_6 , та земельною ділянкою, внесеною до реєстру земель, розмістилось ціле домоволодіння з землями для ведення особистого селянського господарства та сільська дорога господарського призначення. Таке зміщення може бути викликане помилкою при визначенні координат межових знаків, або свідома підміна цих координат.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абзацу 1 частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм убачається, що Держгеокадастр за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Порядок погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частинами четвертою-сьомою статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Так, висновком експерта № 19099 від 29 листопада 2019 року підтверджено, що земельна ділянка площею 0,5000 га кадастровий номер :01:001:0099, надана ОСОБА_5 для ведення селянського господарства, накладається на земельну ділянку, з наявними тут незавершеним будівництвом, площею 0,1000 га кадастровий номер :01:001:0087, надана ОСОБА_6 у власність для ведення садівництва та внесену в реєстр за координатами, що лягають на дорогу господарського призначення та на земельну ділянку, передану жителю с. Стара Красношора в користування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваним наказом відповідача Головного управління Держгеокадастру, порушується право спадкоємця ОСОБА_4 на спадкову земельну ділянку, яка їй належить в рівних частках з іншими спадкоємцями з часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

З огляду на викладене, зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що спір у позивачів є саме з Головним управлінням Держгеокадастру щодо порушення ним права власності позивача на земельну ділянку і за такою вимогою не може відповідати Красноїльська селищна рада Сторожинецького району, яку позивачі визначили співвідповідачем.

З огляду на те, що позивачі заявили позов до неналежного співвідповідача Красноїльської селищної ради Сторожинецького району, висновки суду першої інстанції про задоволення позову до неї є помилковими.

Частиною 5 статті 265 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Згідно зі статтею 266 цього Кодексу суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них.

У зв`язку з наведеним, оскільки у резолютивній частині рішення суду першої інстанції чітко не зазначено, в якій частині рішення стосується кожного з позивачів, колегія судді вважає за необхідне змінити перший абзац цієї частини та викласти його в новій редакції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 до Красноїльської селищної ради Сторожинецького району скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; також змінити перший абзац резолютивної частини рішення, виклавши його в новій редакції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до Красноїльської селищної ради Сторожинецького району скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Змінити перший абзац резолютивної частини рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року, виклавши його в наступній редакції:

«В позові ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_5 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовити.

Позов ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області задовольнити».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 жовтня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк