У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2020 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва САВЛУК Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної/ виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерська Анастасія Михайлівна, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

16 жовтня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерська Анастасія Михайлівна, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Виходячи зі змісту прохальної частини скарги на дії державного виконавця, заявник ОСОБА_1 просить суд: «Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерської А.М. вчинену в межах виконавчого провадження №6014785 щодо зняття арешту з коштів боржника.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерську А.М. зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника від 04.09.2020 у ВП №6014785».

Разом зі скаргою на дії державного виконавця, заявником ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку для подання до суду скарги на дії державного виконавця, обґрунтовуючи підстави для поновлення пропущеного строку заявник посилається на те, що вперше звернувся до суду з аналогічної скаргою 02 жовтня 2020 року, однак на підставі ухвали суд від 08 жовтня 2020 року скаргу повернуто скаржнику з підстав, які не перешкоджають для повторного звернення зі скаргою до суду, з цією скаргою заявник звернувся до суду 13 жовтня 2020 року, тому, на його думку, наявні підстави для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріли скарги на дії державного виконавця разом з долученими до неї додатками, оцінивши наведені заявником підстави для поновлення пропущеного строку для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, суддя приходить до наступного.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. ( ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до положень ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виходячи з положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, строки для подання скарги є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Як убачається із загального обсягу доказів долучених до скарги на дії державного виконавця, 04 вересня 2020 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерською А.М. в межах процедури виконавчого провадження №6014785 шодо примусового виконання виконавчого листа №755/10502/15, виданого 04 грудня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для звернення заявника ОСОБА_1 , боржника в процедурі виконавчого провадження, зі скаргою на дії державного виконавця є визнання факту бездіяльності головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерської А.М. в межах процедури виконавчого провадження №6014785 щодо зняття арешту з коштів боржника, тобто дії (бездіяльність) державного виконавця після винесення постанови від 04 вересня 2020 року, що зумовлює початок відліку строку для сторони виконавчого провадження для звернення до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України.

В той же час, заявник ОСОБА_1 , боржник в процедурі виконавчого провадження, звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця 13 жовтня 2020 року, про що свідчить дата на відбитку поштового штемпеля про направлення кореспонденції на адресу суду, тобто після спливу строків на оскарження дій державного виконавця, визначеного ст.449 ЦПК України.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Відповідно до положень ст.122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до змісту ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути незаформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_11 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Тобто, і право на звернення зі скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Крім цього, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Дійсно, у певних випадках про що йдеться у ст.ст. 127, 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Як вказано вище особа має право на оскарження дії, рішення чи бездіяльності державного виконавця у стислий десятиденний строк з дня, коли вона дізналась, або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені заявником підстави для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строків для подання до суду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, у зв`язку з відсутністю належних доказів, які мали підтвердити поважні причини несвоєчасного звернення боржника в процедурі виконавчого провадження до суду зі скаргою на дій державного виконавця, також заявником не зазначено фактичну дату отримання (вручення компетентним органом та/або в іншій спосіб) постанови державного виконавця від 04 вересня 2020 року, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та/або неможливість реалізувати право сторони виконавчого провадження на вчинення цих дій, за своєю суттю подане до суду клопотання про поновлення пропущеного строку носить формальний характер, оскільки містить посилання на обставини попереднього звернення заявника з аналогічною скаргою до суду (без долучення процесуального документу із зазначенням підстав повернення скарги), які на думку заявника, мають бути враховані судом для поновлення пропущеного строку для подання до суду скарги на дії державного виконавця.

За відсутності підстав для поновлення строків для звернення до суду, суд залишає без розгляду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерська Анастасія Михайлівна, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки заявником пропущеною строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, визначений ст.449 ЦПК України, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

Враховуючи та керуючись статтями 126, 127, 131, 284-287, 354, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Єзерська Анастасія Михайлівна, Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я :