ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7706/20 Справа № 205/6352/18 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», треті особи: Служба безпеки України, Державна служба фінансового моніторингу України про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 845/Л від 1 серпня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 та поновити ОСОБА_1 на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді, рівнозначній тієї, яку займав до звільнення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до трудового договору № 0009 від 12.09.2014р. працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді менеджера з постачання із забезпечення стратегічних та інвестиційних проектів. 10.08.2018р. його звільнено з підприємства на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату. Відповідно до посадової інструкції менеджера з постачання (закупка) адміністрації з постачання ДИ 21024.1475.4.054 на позивача було покладено обов`язки з організації процесів зі своєчасного проведення тендерної процедури, а також визначення виконавця робіт, направлених на повне задоволення вимог та очікувань споживача (підрозділів-замовників), шляхом укладання договорів/контрактів, які гарантують виконання робіт. 22.03.2018р. позивач отримав завдання, яке на його думку мало протиправний характер та за наслідками виконання якого йому загрожувала кримінальна відповідальність. Після чого, позивач з метою уникнення негативних наслідків виконання наданого йому завдання в єдиній електронній системі підприємства звернувся з заявою про роз`яснення такого завдання та надання більш чітких вказівок відносно отриманого контракту. Після цих подій 27.03.2018р. позивача фактично відсторонили від виконання посадових обов`язків, близько 12:00 його обліковий запис у єдиній електронній системі підприємства (до якої він, як керівник підрозділу був підключений) було відключено, та близько 14:00 його робочий комп`ютер співробітниками ІТ-Департаменту було вилучено. Позивач звернувся для роз`яснення причин таких дій до в.о. начальника управління замовника послуг ОСОБА_2 , на що він пояснив, що позивач з 28.03.2018р. більше не є співробітником АМКР, але жодних документів про звільнення йому ніхто не надав. На запитання позивача його безпосередній керівник ОСОБА_2 відповів, що його звільнено та компанія його послуг більше не потребує. Також в.о. начальника управління замовника послуг ОСОБА_2 дав вказівку всім співробітникам, які були в підпорядкуванні позивача за всіма робочими питаннями звертатися безпосередньо до нього.

Таким чином, позивач вважає, що саме 27.03.2018р. є датою трудового конфлікту та саме в цей день його намагались звільнити та шукали формальні причини для цього. Саме з цього дня, а не з 03.05.2018р. (дата отримання попередження про скорочення штату) відповідач, як того вимагає закон, повинен був запропонувати відповідачу інші вакансії, чого не було зроблено.

Для вирішення даного конфлікту та забезпечення умов виконання трудового договору № 0009 від 12.09.2014р. позивач 28.03.2018р. письмово звернувся до заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_3 . Також, позивач 29.03.2018р. письмово звернувся до заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_3 щодо упередженого ставлення до нього з боку директора департаменту з постачання ОСОБА_4 .

18.04.2018р. позивач отримав відповідь на звернення від 28.03.2018р. якою йому підтвердили, що дійсно 27.03.2018р. обліковий запис компанії для нього був відключений департаментом ІТ, але по конфлікту відповідь не надана. Повідомлено, що більше немає потреби використання позивачем ІТ-ресурсів компанії, так як ІТ-ресур надається лише для ведення бізнесу.

Зазначає, що внаслідок протиправних дій керівництва компанії йому не було запропоновано рівнозначної посади яка була вільна в період до 03.05.2018р., всі інші посади які запропоновувались позивачу в період з 03.05.2018р. були набагато нижчі тої яку він займав та не відповідали його кваліфікації.

Таким чином, позивач зазначає, що дії адміністрації ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» в частині звільнення його з посади менеджера з закупівель група 1 управління закупівлі послуг адміністрації по закупівлям - незаконні, та такі що грубо порушують його права як громадянина України. Вважає, що його звільнення було вчинено з мотивів особистої неприязні, та з метою приховати від акціонерів компанії ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адміністрацією свої незаконні дії. Упереджене ставлення до себе також аргументує тим, що трудовим договором (п.п. 3.1., З.2., 3.3., З.5., 3.6.) передбачена заробітна плата, соціальні гарантії та пільги, а також премії, в тому числі за п.3.5. договору щорічний бонус від 0 до 15 % від щорічного розміру винагороди, що залежить від загальних та індивідуальних цілей (показників роботи) - (СЕВР бонус). Вказаний бонус отримали всі співробітники відділу де працював позивач, проте йому його безпідставно не виплачено, хоча він мав найбільші показники роботи серед працівників.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на підприємстві відбулися зміни в організації праці, та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконано вимоги ст.492 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, тоді як позивач відмовився від переведення на іншу роботу, у зв`язку з відсутністю вакантних посад які б відповідали його рівню кваліфікації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 22.06.2000 року ОСОБА_1 12.09.2014 року було прийнято до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаду менеджер з постачання (стратегічні проекти) (забезпечення стратегічних та інвестиційних проектів) адміністрації з постачання, підстава наказ № 1036/л від 11.09.2014 року Починаючи з 12.06.2017 року позивач займав посаду «менеджер з постачання (закупівля) (група 1) управління закупівлі послуг адміністрації з постачання» (т.1 а.с.11-14).

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 528 від 26.04.2018 року «Про внесення змін в організаційну структуру управління адміністрації з постачання» у зв`язку з перерозподілом функцій та завдань між керівниками та внутрішніми підрозділами адміністрації з постачання було прийнято рішення виключити зі штатного розпису адміністрації з постачання штатні одиниці згідно додатку 1 до вказаного наказу (далі - Наказ № 528) (т.1 а.с.75-76).

Згідно додатку 1 до наказу № 528 скороченню підлягали 4 штатні одиниці адміністрації з постачання, в тому числі і посада позивача - «менеджер з постачання (закупівля) групи 1 управління закупівлі послуг».

Адміністрацією з постачання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 30.04.2018 року шляхом видачі розпорядження № 60 було створено відповідну комісію для проведення процедури можливого перепрацевлаштування осіб, посади яких підлягали виключенню зі штатного розпису підприємства, Розпорядженням № 69 від 17.05.2018 року до вказаного розпорядження були внесені зміни у зв`язку зі зміною складу комісії (т.1 а.с.79-80).

На виконання п. 3 Наказу № 528 ОСОБА_1 03.05.2018р. був ознайомлений зі змістом вказаного наказу, що підтверджується підписом Позивача на листі ознайомлення (т.1 а.с.78).

Офіційною датою попередження ОСОБА_1 про його звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є 03.05.2018р.

03.05.2018р. позивачеві вручено попередження № 1 про майбутнє звільнення із запропонуванням іншої роботи. Згідно вказаного документу ОСОБА_1 був попереджений про можливе майбутнє звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж 02.08.2018р. (т.1 а.с.81).

Разом з вказаним попередженням про звільнення ОСОБА_1 було надано перелік вакантних посад по підприємству станом на дату попередження про звільнення, в тому числі і посад з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства (т.1 а.с.82-83).

Відповідно до акту № 1 про відмові від переводу від 03.05.2018р. ОСОБА_1 відмовився від переведення на зазначені в переліку вакантні посади (а.с.84).

Встановлено, що ОСОБА_1 в попередженні № 1 від 03.05.2018р. зазначив, що порушено процедуру ознайомлення його з наказом № 528 від 26.04.2018р., оскільки йому не запропоновано посада яка була вакантна на момент його винесення, та яка відповідає його кваліфікації (т.1 а.с.81).

Як зазначив позивач в період з 06.04.2018р. по 03.05.2018р. були закриті наступні вакансії та призначені на посаду за наказами:

1.наказом № 403/л від 06.04.2018р., на посаду менеджера з постачання (закупка) (група 5) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання призначена ОСОБА_5 (т.1 а.с.146);

2.наказом № 449/л від 20.04.2018р., на посаду менеджера з постачання (закупка) (група 2) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання призначено ОСОБА_6 (т.1 а.с.141-142).

3.наказом № 449/л від 20.04.2018р. на посаду начальника управління закупки матеріалів адміністрації з постачання призначено ОСОБА_7 (т.1 а.с.141-142);

4.наказом № 449/л від 20.04.2018р. посаду менеджера з постачання (закупка) (група 2) управління закупки сировинних ресурсів призначена ОСОБА_8 (т.1 а.с.141-142);

5.наказом № 476/л від 26.04.2018р. на посаду менеджера з постачання (поставка) (група 2) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання призначено ОСОБА_9 (т.1 а.с.144-145).

Як вбачається з номеру наказу, яким призначено на посаду менеджера з постачання (поставка) (група 2) управління закупки матеріалів адміністрації з постачання ОСОБА_9 , його видано до винесення наказу № 528 «Про внесення змін в організаційну структуру управління адміністрації з постачання», а відтак суд доходить висновку, що при призначенні 26.04.2018р. ОСОБА_9 на вказану посаду ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не порушило переважне право ОСОБА_1 на її зайняття, як і на зайняття посад які були вільні 20.04.2018р.

Встановлено, що 04.07.2018р. комісією вдруге було надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад - список № 55-310 від 04.07.2018р. (т.1 а.с.85-87).

Відповідно до акту № 8 від 04.07.2018р. ОСОБА_1 відмовився від переведення на зазначені в переліку вакантні посади, в тому числі від перенавчання за рахунок підприємства (т.1 а.с. 88).

31.07.2018р. комісією було втретє надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних посад в межах підприємства список № 511-318 від 31.07.2018р. (т.1 а.с.89-91).

Відповідно до акту № 9 від 31.07.2018р. ОСОБА_1 втретє відмовився від переведення на зазначені в переліку вакантні посади, в тому числі від перенавчання за рахунок підприємства (т.1 а.с.92).

10.08.2018р. ПАТ «АрселорМіттал,Кривий Ріг» наказом № 845/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 » звільнило позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.93).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що на підприємстві відбулися зміни в організації праці, та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконано вимоги ст.492 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, тоді як позивач відмовився від переведення на іншу роботу, у зв`язку з відсутністю вакантних посад які б відповідали його рівню кваліфікації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України, визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Доводи апеляційної скарги про те, що у адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо його звільнення було неупереджене ставлення, оскільки йому не було виплачено грошову винагороду у вигляді річного бонусу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до трудового договору № 0009 від 12.09.2014р. встановлено право працівника на отримання такого бонусу, а не обов`язок роботодавця з його виплати.

Посилання в апеляційній інстанцій скарзі на те, що суд першої інстанції не з`ясував, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація чи перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції встановив вищевказані обставини та прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Відповідно до пункту 2.16 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки у разі виникнення об`єктивних причин, через які неминучі звільнення працівників з ініціативи власника, проводити їх лише за умови попереднього (не пізніше ніж за 3 місяці до намічуваних звільнень) письмового повідомлення відповідного профоргану про причини і обсяги цих звільнень, терміни вивільнення, спеціальності, категорії та кваліфікації працівників, що підлягають такому звільненню, а також про заплановані і здійснені заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року залишити без мін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко