ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №2/756/785/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Табачука Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.02.1995 позивач та відповідачі набули права спільної сумісної власності по 1/3 частині кожний на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказала, що з жовтня 2017 року не проживає у спірній квартирі через створення відповідачами перешкод шляхом заміни замків та фізичного недопущення до квартири.

Враховуючи викладене, а також посилаючись на те, що права ОСОБА_1 володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй майном порушені, просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання вільного доступу до квартири не чинити перешкоди у користуванні квартирою та надати ключі від вхідних дверей квартири.

В процесі розгляду справи сторони вказували на можливе примирення, шляхом укладення мирової угоди, однак таке право учасників ними реалізовано так і не було.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що у позасудовому порядку даний спір між сторонами не вирішувався, позивач з власної волі виїхала із спірної квартири та жодних усних або письмових претензій до відповідачів щодо усунення перешкод у користуванні власністю не заявляла. Підтвердив той факт, що ним було замінено замки вхідних дверей, проте ОСОБА_1 до квартири не з`являлась. Зазначав, що не заперечує проти права позивача на користування спірною квартирою, однак відмітив, що надасть відповідний доступ, у випадку коли позивач поверне правовстановлюючі документи на квартиру та визначиться із порядком користування нею.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Також підтвердила факт заміни замка від вхідних дверей, проте суду пояснила, що позивач у квартирі не з`являлась та наміру користуватись спірним майном не виявляє.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із Свідоцтва про право власності на житло від 10.05.1995, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних долях (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Окрім того, Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із пояснень позивача убачається, що у 2017 році відносини між співвласниками спірної квартири погіршилися на побутовому та сімейному підґрунті та, як наслідок, ОСОБА_1 виїхала із квартири АДРЕСА_1 добровільно та мешкає за іншою адресою.

Відповідачі даний факт не заперечували, крім того, підтвердили, що внаслідок конфліктів припинили спілкування з позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що позивач має намір продати належну їй частину квартири, про що передала відповідачам відповідну заяву через Двадцять першу київську державну нотаріальну контору (а.с. 34), що слугувало дійсною підставою для звернення до суду із даним позовом.

Також у судовому засіданні відповідачі не заперечували, що у період після виселення ОСОБА_1 зі спірного житла ними були замінені замки від вхідних дверей. Разом з тим, позивач до квартири жодного разу не з`являлась та про намір потрапити до квартири відповідачам не повідомляла.

Судом встановлено, що з 2017 року і станом на день ухвалення рішення позивач жодних претензій з приводу усунення перешкод у користуванні майном відповідачам не пред`являла. Матеріали справи також не містять жодних доказів того, що відповідачами чинились будь-які перешкоди позивачу у розпорядженні майном або що між сторонами виникали конфлікти з приводу користування майном.

Разом із цим у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі висувають свої умови щодо можливої реалізації позивачем права власності на спірну квартиру та у випадку дотримання яких, позивач зможе безперешкодно реалізувати свої права. Вказані обставини свідчать про наявність у позивача перешкод у вільному володінні, користуванні та розпорядженні її майном, що підлягає судовому захисту.

Отже, беручи до уваги принцип непорушності права власності, а також зважаючи на те, що позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його реалізації, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів надати ключі від вхідних дверей спірної квартири, то суд вважає такі вимоги передчасними, оскільки сама вимога про усунення перешкод у користуванні майном, тягне за собою наявність вільного доступу особи до нерухомого майна. Позивач свій екземпляр ключів від вхідних дверей до спірної квартири втратив добровільно, а до відповідачів із вимогами надати такі ключі, до моменту звернення до суду із позовною заявою, не звертався.

Тому в цій частині позовних вимог, позовна заява задоволенню не підлягає.

Інших доказів, які могли б спростувати висновки суду, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - задовольнити частково;

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання вільного доступу до неї;

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити;

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) по 352 грн. 40 коп. судового збору;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба