ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/86/19
Провадження № 22-ц/4820/130/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року (суддя Волкова О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельно-аграрний центр «Карат» про дотримання домовленості та невиконання умов договору,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із вказаним позовом до Земельно-аграрного центру «Карат» м. Хмельницький (далі - ЗАЦ «Карат»), вказувала, що 05 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за умовами якого ЗАЦ «Карат» взяв на себе зобов`язання розробити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 , а вона зобов`язалась оплатити вартість наданих послуг. ОСОБА_1 виконала взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг, однак, відповідач протягом п`яти років взятих на себе зобов`язань не виконав та не повідомив її про причини невиконання.

Крім того, позивач зазначала, що поставлені вимоги відповідачем щодо погодження нею меж земельних ділянок та вирішення спорів з суміжними користувачами є неправомірними, оскільки на час укладення договору нею вирішено земельні спори, та у судовому порядку врегульовано всі питання стосовно формування земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 , просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, встановити та визнати незаконним невиконання відповідачем умов договору від 05.02.2014 року, визнати її право на надання їй згідно доручення, встановлення факту проведення кадастрової зйомки відповідачем, наданої їй у 2017 році, по АДРЕСА_1 , де встановлені кадастрові точки ділянки розміром 0,2173 га, що дає їй можливість виготовити технічну документацію відповідно до договору від 05.02.2014 року.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довела свої вимоги, а її права у спірних правовідносинах не порушено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що ЗАЦ «Карат» протягом тривалого часу не виконує зобов`язання за договором про надання послуг і не виготовив належної технічної документації. Апелянт не погоджується з висновком суду проте, що в спірних правовідносинах не порушено її права, при цьому вказувала, що вона діяла у межах повноважень наданих їй ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а відтак її інтереси порушено невиконанням підписаного нею договору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ТОВ «Земельно-аграрний центр «Карат» в судове засідання не з`явилось, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках кожний. За цим житловим будинком закріплена присадибна земельна ділянка.

Відповідно до нотаріальних довіреностей від 07.08.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уповноважили ОСОБА_1 бути їх представником з питань оформлення та реєстрації права власності на земельні ділянки, що розташовані на території с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області та формування цих земельних ділянок.

05 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ЗАЦ «Карат» уклали договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за умовами якого ЗАЦ «Карат» мав розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.1.2 цього договору замовник зобов`язаний: надати виконавцю необхідні документи, забезпечити доставку та безперешкодний доступ представника виконавця та обладнання, яке використовується в роботі, до земельної ділянки, а також чітко вказати межі земельної ділянки і надати відомості про суміжних землекористувачів; погодити межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами шляхом підписання акта, протоколу тощо; попередити письмово виконавця про наявні спори із третіми особами щодо прав на земельну ділянку чи щодо її площі, меж.

У п.п. 3.1, 4.1, 4.5 договору сторони визначили, що роботи повинні бути виконані протягом 6 місяців з дня виїзду представником виконавця для кадастрової зйомки земельної ділянки та надання замовником усіх документів, необхідних для виконання робіт. Приймання-виконання робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі робіт. Роботи вважаються такими, що є виконаними, з моменту підписання акта виконаних робіт обома сторонами.

За змістом п. 5.1 договору виконавець має право відмовитися від виконання робіт за цим договором та розірвати його в односторонньому порядку у разі наявності спорів у замовника з третіми особами щодо прав на земельну ділянку чи щодо її площі, а також у разі невиконання замовником інших умов цього договору.

У лютому 2017 року ЗАЦ «Карат» склав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , в інтересах яких на підставі довіреностей діяла ОСОБА_1 , не погодили межу земельної ділянки із суміжним землекористувачем - ОСОБА_5 , а 17.03.2017 року Нетечинецька сільська рада Віньковецького району Хмельницької області відклала розгляд питання про затвердження вказаної документації із землеустрою до усунення її недоліків, а ЗАЦ «Карат» в односторонньому порядку розірвав договір.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626, ч.1 ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.1 ст.181 ЗК України землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Як передбачено ст.1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-ІV), документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п. «і» ч. 2 ст. 25 Закону № 858-ІV).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.26 Закону № 858-ІV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а розробниками такої документації, зокрема, - юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Обов`язки розробників документації із землеустрою визначені ч.2 ст.28 Закону № 858-ІV. Розробники документації із землеустрою зобов`язані: дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; виконувати всі умови договору; виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом (ч.4 ст.28 Закону № 858-ІV).

Згідно з ч.3 ст.29 Закону № 858-ІV склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

В силу ч.ч. 1, 2, 4 ст.55 Закону № 858-ІV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Склад технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений п. 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686).

Як вбачається із матеріалів справи, що ЗАЦ «Карат» не завершив роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки ОСОБА_1 не зазначила належним чином розробнику технічної документації межі земельної ділянки та не погодила спільну межу з суміжним землекористувачем, ОСОБА_5 , а у останнього та землекористувачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , фактично існує спір з приводу суміжного землекористування.

Зазначені обставини відповідно до п. 5.1 договору від 05.02.2014 року давали право ЗАЦ «Карат» відмовитися від виконання робіт за цим договором та розірвати його в односторонньому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки підстав для зобов`язання відповідача виконати роботи за договором від 05.02.2014 року не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Докази у справі вказують на те, що замовниками документації із землеустрою є ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які як землекористувачі звернулися до ЗАЦ «Карат» із заявою про її виготовлення та затвердили технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

ОСОБА_1 , укладаючи з відповідачем договір на розроблення документації із землеустрою, діяла як повірений ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , вчиняла цей правочин від імені та за рахунок останніх.

Таким чином, у спірних правовідносинах права та інтереси ОСОБА_1 не порушені.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що позов ОСОБА_1 є безпідставним і необґрунтованим.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не відповідають матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк