Справа № 149/2436/19
Провадження № 22-ц/801/255/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року, ухвалене суддею Робак М.В. повний текст якого складено того ж дня,

в справі №149/2436/2019

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку із навчанням, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, в обґрунтування якого посилалась на те, що вони з відповідачем є батьками двох дітей -дочки та сина, який є повнолітнім і навчається у Вінницькому національному технічному університеті на денній оплатній формі навчання.

Зазначила, що їй важко самостійно утримувати сина сплачуючи за його навчання, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча працює і має стабільний заробіток.

Тому просила винести рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з стягнення з 16.09.2019 та до закінчення навчання останнім, тобто до 30 червня 2020 року, включно, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 768,40 грн.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Просив також зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що апелянт не має можливості надавати допомогу у визначеному судом розмірі, оскільки він вже є платником аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , на утримання якої він сплачує 1/4 частину свого заробітку. А тому вважає, що стягненням 1/3 частини заробітку на утримання повнолітнього сина будуть порушені його права, так як більше половини заробітку має відраховуватися на сплату аліментів. Також апелянт не погоджується з посиланнями позивача на відсутність допомоги синові з його боку і на підтвердження цьому додав до скарги копії квитанцій про перерахунок останньому певних сум. Зазначив також про те, що його батьки є особами похилого віку, а тому він здійснює догляд за ними, що також на йому думку є підставою для відмови в задоволенні позову.

Окремо апелянт звертає увагу на те, що повнолітній син проживає у м. Вінниці, оскільки навчається на денній формі навчання, тоді як приписами ч. 3 ст. 199 СК України визначено, що право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той із батьків з ким проживає дитина, що суд першої інстанції не врахував при ухваленні рішення.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Саме в порядку письмового провадження вирішила розглядати дану справу колегія суддів в ухвалі від 09 січня 2020 року.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 сторони у справі є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Довідкою виданою Вінницьким національним технічним університетом за №183 від 12.09.2019 підтверджено, що ОСОБА_3 є студентом четвертого курсу цього закладу денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020

Договором про навчання № 0416086 від 04.08.2016 - п. 4.3 передбачено, що загальна вартість освітньої послуги становить 35800 грн (а.с. 10).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на матеріальному забезпеченні матері, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Проте щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2008 він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки від шлюбу з позивачкою.

Згідно вимоги державного виконавця Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області стягнення аліментів проводиться по 1/4 частині від усіх видів його заробітку, а тому сплата визначеної судом 1/3 частини буде перевищувати 50 % від його доходу.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Тому суд апеляційної інстанції вважає можливим зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача до 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сплата відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дочки є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому сину, який її потребує.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 не має права на подання позову, оскільки їх син проживає окремо від матері відхилені апеляційним судом, оскільки проживання сина за іншою адресою зумовлено навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі та має тимчасовий характер. Крім того, судом встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_2 входить її син ОСОБА_3 , який перебуває на утриманні матері (а.с.7)

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що позов подано в інтересах сина, зокрема стягнення аліментів на його утримання, ОСОБА_2 є належним позивачем у справі.

Оскільки розмір аліментів визначено апеляційним судом з урахуванням всіх обставин справи, а утримання батьків похилого віку відповідачем не доведено, що є його процесуальним обов`язком (частина перша статті 81 ЦПК України ), суд не приймає до уваги зазначені посилання апеляційної скарги.

Підлягають відхиленню доводи апелянта про безпідставність стягнення з нього судових витрат понесених позивачем, які на його думку є завищеними.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду першої інстанції на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано довіреність, якою позивач уповноважила ОСОБА_6 бути представником щодо захисту її прав та законних інтересів, в тому числі у судових органах; акт виконаних робіт та розрахунок, з детальним описом послуг, часу витраченого на їх виконання та вартості, а також додано квитанцію про оплату цих послуг.

Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, розмір яких є доведеним і обґрунтованим, колегія суддів вважає, що позивачем надано до суду необхідні докази понесення нею витрат за надання правової допомоги, тому остання має право на компенсацію таких витрат за рахунок відповідача.

Таким чином, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи й порушення норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 16 вересня 2019 року і до закінчення ОСОБА_3 , навчання у Вінницькому національному технічному університеті, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин