Постанова

Іменем України

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 127/240/17-ц

провадження № 61-13055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року в складі судді Жмудя О. О. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_2 є власником по

Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада

2013 року було встановлено порядок користування вказаною квартирою, зокрема у користування ОСОБА_1 виділена кімната № 6 , площею

11,5 кв. м, у користування ОСОБА_2 - кімната № 5 , площею 8,0 кв. м, інші кімнати залишені у їх спільному користуванні. Позивач зазначав, що проживати у спірній квартирі він не може, оскільки відповідачі перешкоджають у вселенні, ключів від вхідних дверей він немає.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідачів не перешкоджати йому у здійсненні права власності на Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1 , вселити його у зазначену квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення

ОСОБА_1 до квартири

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірна квартира є частковою власністю сторін, а відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні квартирою

АДРЕСА_1 , тому права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності та його вселенням у спірну квартиру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ часини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину

від 24 вересня 2012 року № 1-3208, виданим Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року, встановлений порядок користування житловими приміщеннями, без зміни ідеальних часток у праві спільної часткової власності, яким виділено у користування ОСОБА_1 кімнату № 6 , площею 11,5 кв. м, виділено у користування ОСОБА_2 кімнату № 5, площею 8,0 кв. м, прохідну кімнату

№ 7, площею 14,3 кв. м, з балконом, кухню № 4, площею 5,5 кв. м, вбиральню

№ 2, площею 1,2 кв. м, ванну кімнату № 3, площею 2,0 кв. м, коридор № 1, площею 6,1 кв. м, залишено у спільному користуванні.

Згідно з довідкою від 20 грудня 2016 року № 2591 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають чотири особи, зокрема: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_3 .

Згідно з актом обстеження комісії міського комунального підприємства

«ЖЕК № 6» від 28 грудня 2016 року заселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 неможливе у зв`язку із відсутністю вільного доступу та відмовою у наданні його проживаючою особою,

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska andKryvitskyy v. Ukraine», заява

№ 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Встановивши, що відповідачі неправомірно чинять перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Верховного Суду від 21 червня 2018 року зупинено виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев