ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/646/19
Провадження № 22-ц/4820/1195/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Купельського А.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2020 року, суддя Вознюк Р.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У квітні 2019 року АТ КБ «Приватбанк», (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 14811,22 грн. та 1921 грн. судових витрат.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 26.04.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконала та станом на 19.03.2019 року заборгованість за кредитом становить 14811,22 грн., у тому числі: 2558,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3061,17 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7410,18 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 600 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 681,49 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 18.05.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 1100 грн. заборгованості за тілом кредиту. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Представник апелянта зазначив, що судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту, простроченого тіла кредиту та штрафних санкцій по кредиту чим допустив грубе порушення норм цивільного права та умов кредитного договору.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду у справах за №356/1635/16-ц, 428/2873/17, 755/2720/16-ц, 666/388/16-ц, наголосив на тому, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, а тому не підписання їх позичальником та не ознайомлення з їх змістом не може бути підставою для визнання відсутніми кредитних правовідносин між сторонами. На думку апелянта правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року не підлягає застосуванню, оскільки обставини спірних правовідносин у даній справі не є тотожними викладеним у вищевказаній постанові суду касаційної інстанції.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.04.2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9).

Анкета-заява містить відмітку про те, що клієнт виявив бажання отримати платіжну картку - кредитку «Універсальна» із зазначенням кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна»/GOLD у розмірі 2500 грн. У цій анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також позивачем подано до суду розрахунки заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 року та 19.03.2019 року, що містять підпис представника Банку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна; витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, Правил користування платіжною карткою, які не містить підпису відповідача про ознайомлення саме з цією редакцією названих документів, копію довіреності представника банку, копію відомостей з ЄДРПОУ, копію банківської ліцензії, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг із статуту акціонерного товариства комерційного банку АТ КБ «Приватбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підстав для стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за пенею і штрафом відсутні, оскільки такі умови договору є неузгодженими. Суд вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачу було збільшено кредитний ліміт після отримання ним кредиту в сумі 1100 грн., відтак вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2558,38 грн. та 3061,17 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту є безпідставними.

Висновок суду не в повній мірі є обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.03.2019 року становить 14811,22 грн., у тому числі: 2558,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3061,17 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7410,18 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 600 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 681,49 грн. - штраф (процентна складова)(а.с. 5-8).

Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 від 26.04.2013 року згода останньої щодо встановлення процентної ставки не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь пені та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, в тому числі розміру і порядку їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.04.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункти 1.1.7.11., 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

В той же час матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, (пені, штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 26.04.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.

В той же час, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вищевказаного суд першої інстанції не врахував та не звернув увагу на те, що з розрахунку заборгованості наданого Банком (а.с. 6-8) вбачається, що борг за тілом кредиту ОСОБА_1 складає 5619,55 грн. (2558,38 грн. + 3061,17 грн.), в той же час, відомостей про те, що на час подання позову позичальником отримано кредит в сумі 1100 грн. матеріали справи не містять, у зв`язку з чим посилання суду на вказану обставину є необґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано відмовивши у стягненні з відповідача пені та штрафів, неповно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача суми тіла кредиту в розмірі 5619,55 грн., у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 728,82 грн. (5619,55 грн. : (14811,22 грн. : 100%) = 37,94% х 1921 грн. : 100% = 728,82 грн.). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,50 грн., в той час як апеляційна скарга задоволена на 32,96% (4519,55 грн. х (13711,22 грн.:100%), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 949,74 грн. судових витрат: (32,96%х2881,50 грн. = 949,74 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 5619 (п`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять грн.) 55 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції врозмірі 728 (сімсот двадцять вісім грн.) 82 коп. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції врозмірі 949 грн. (дев`ятсот сорок дев`ять грн.) 74 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

А.В. Купельський