Провадження № 2/359/1239/2020
«01» липня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Степаненко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
Ухвалою судді від 20 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду (а.с.80).
У судове засідання представник позивача не з`явився, але направив суду клопотання (а.с.84), у якому просив суд проводити розгляд справи без участі позивача та його представника адвоката Синюк С.Л., позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву не направив.
Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечував.
Суд, дослідивши заяву, письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Відповідно до вимог ч.6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2017 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір страхування серії РКЗ № 1700502, за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Тоуоta RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору з 28.03.2017р. по 27.03.2018 р. (а.с.6).
Також встановлено, що 09 лютого 2018 року о 19.40 год. в м. Києві на вулиці Академіка Філатова, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 , порушив п.13.1 ПДР України, а саме: не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тоуоta RAV-4» д.р.н. НОМЕР_1 ,під керуванням ОСОБА_3 ( а.с.15.16).
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.15,16).
Як зазначено у постанові Печерського районного суду м. Києва, вина ОСОБА_2 , окрім повного визнання вини, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена повністю (а.с.15).
У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У результаті ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , був пошкоджений автомобіль «Тоуоta RAV-4» д.р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого власнику автомобіля ОСОБА_3 ( а.с.9,10) завдана матеріальна шкода.
ПрАТ «Просто-страхування» було виплачено зазначений розмір страхового відшкодування ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 3808 від 28.02.2018 р.( а.с. 52).
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1166, частини 1 статті 1191Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка відшкодувала шкоду, завдані іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
За змістом ст.1194Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як встановлено роздруківкою НПУ щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди та копією рішення Господарського суду м.Києв (а.с.11,53-58), цивільно-правова відповідальність автомобіля «Skoda», д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована в ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», страховий поліс № НОМЕР_3 , з лімітом відповідальності по майну у сумі 100000 грн. та франшизою у розмірі 1000грн..
Як зазначив представник позивача у позовній заяві, на підставі заяви про страхове відшкодування та рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2019 р.( а.с.53-58), ТзДВ « СК « Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 29 394,34 грн.
Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права та на вибір способу захисту свого порушеного права.
Будь-яких доказів відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода та був пошкоджений застрахований позивачем автомобіль, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між розміром страхового відшкодування, виплаченого власнику пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 та отриманою страховою виплатою від ТзДВ « СК « Альфа-Гарант», а саме зазначену позивачем суму 20 177,26 грн.
При цьому суд враховує, що відповідно до вимог ст..29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством,.
Саме у зв`язку з цим за рішенням Господарського суду м.Києва від 23.05.2019 (а.с.53-58) зі страхової компанії ТОВ «СК «Альфа-Страхування» на користь позивача було стягнуто не всю виплачену позивачем страхову суму в розмірі вартості відновлювального ремонту, а лише її частину суму матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розраховані згідно Звіту № 126685 від 03.10.2018року( а.с.17-30).
Щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги в сумі 5000 гривень, необхідно зазначити наступне.
Частиною 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі № 372/1010/16-ц.
Натомість самого рахунку №44 від 01.10.2019 р. суду не надано. Відсутність вказаного документу вказує на недоведеність позивачем здійснення витрат на правову допомогу у даній справі, а тому у задоволенні позову в частині стягнення судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги в сумі 5000 гривень слід відмовити.
За змістом ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ПрАТ « Просто-страхування» слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 гривень (а.с.73).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223, 258,259,263-265,266,273, 280-284 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
В задоволенні позову в частині стягнення судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги в сумі 5000 гривень відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2020 року.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів