КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року місто Київ.

Справа 757/31727/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7261/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року (у складі судді Фролової І.В., повний текст якого складено 19 лютого 2020 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Державної організації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зі складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «ВТБ Банк» в частині включення кредиторських вимог ОСОБА_2 до дев`ятої черги погашення, зобов`язати Державну організацію Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «ВТБ Банк» шляхом віднесення кредиторських вимог ОСОБА_2 до четвертої черги погашення.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 липня 2018 року між ОСОБА_2 та АТ «ВТБ Банк» був укладений договір банківського вкладу R4118/9110D/KI08. Договір було укладено в межах умов одного зі стандартних банківських продуктів «Прогресивний». 26 липня 2018 року на виконання п.2.1 зазначеного Договору, позивачем були внесені грошові кошти в сумі 20 000 доларів США. 19 грудня 2018 року розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» строком на два роки включно. Призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора банку АТ «ВТБ Банк» Шевченку Олександру Володимировичу строком на два роки з 19 грудня 2018 року по 18 грудня 2020 року включно. 22 грудня 2018 року Фондом Гарантування вкладів фізичних осіб оприлюднено офіційну інформацію про час та місце приймання кредиторських вимог. 26 грудня 2018 року позивачем на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено заяву про визнання вимог кредитора. 02 травня 2019 року на адресу позивача було повідомлено, що його включено до реєстру акцептованих вимог АТ «ВТБ Банк» на суму 565 064, 88 грн. як кредитора дев`ятої черги. Позивач вважає таке рішення неправомірним, оскільки не є пов`язаною особою банку, у зв`язку з чим його вимоги повинні задовольнятися у четверту чергу. На підставі вищевикладеного позивач звернувся із вказаним позовом до суду, в якому просив: визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зі складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк» в частині включення кредиторських вимог ОСОБА_2 до 9 черги погашення; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк» шляхом віднесення кредиторських вимог ОСОБА_2 до 4 черги погашення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії.

Не погодившись з таким рішенням суду, 13 березня 2020 року через поштове відділення представник позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки, які містяться в рішенні суду не відповідають обставинам справи і положенням законодавства України.

Вказує на порушення норм матеріального права, зокрема ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 2,3,12,45,48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимог Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються (в редакції від 30.10.2018, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2017 №3711).

Зазначає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», коли було застосовано не висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, а було використано постанови Верховного Суду як джерело прецедентного права, у відмінних від даної справи за змістом справах.

Посилається на те, що районним судом порушено норми процесуального права, оскільки розглянуто не ті вимоги, які заявлялись позивачем, а ті, які вказав у своєму відзиві відповідач.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача доводи скарги підтримали.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційнаскарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відповідачем у цій справі має бути Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як зазначено позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до п. 1 розділу II Положення «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» від 21.08.2017 №371, кредиторські вимоги заявляються кредиторами банку, що ліквідується, виключно в письмовій формі шляхом: направлення письмової заяви до Фонду або через відділення поштового зв`язку за адресою, вказаною в оголошенні про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду; подання письмової заяви безпосередньо за місцезнаходженням банку/відокремленого підрозділу банку (відділення, філії, представництва).

Згідно з розділом III Положення «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» від 21.08.2017 №371, визначення суми вимог кожного кредитора відбувається у такому порядку: відповідальний структурний підрозділ Фонду або уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) складає реєстр вимог кредиторів на підставі поданих кредиторами заяв, первинних документів, що є в розпорядженні банку, та відповідно до даних балансу банку, до якого включає: вимоги кредиторів у національній валюті в розмірі, який існував на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги кредиторів, заявлені в іноземній валюті, включаються до реєстру вимог кредиторів у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на дату початку процедури ліквідації;

Віднесення вимог кредиторів до певної черги відбувається у такому порядку: реєстр акцептованих вимог кредиторів складається відповідальним структурним підрозділом Фонду або уповноваженою особою Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку; віднесення вимог кредиторів до певної черги здійснюється відповідальним структурним підрозділом Фонду або уповноваженою особою Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) відповідно до черговості, встановленої частиною першою статті 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: до дев`ятої черги відносяться вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є:контролери банку; особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини;юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Банк зобов`язаний подавати Національному банку України інформацію про пов`язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов`язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв`язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов`язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи пов`язаною з банком не доведе протилежного.

Особа, визначена рішенням Національного банку України пов`язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов`язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов`язаною з банком особою.

Судом в даній справі не встановлено, що приймалось рішення НБУ, щодо визнання позивача пов`язаною з банком особою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 липня 2018 між ОСОБА_2 та АТ «ВТБ Банк» був укладений договір банківського вкладу R4118/9110D/KI08 (а.с.36).

Відповідно до копії квитанції № 3064, 26 липня 2018 року на виконання п.2.1 зазначеного Договору, позивачем були внесені грошові кошти в сумі 20 000 доларів США (а.с.37).

Як встановлено судом, 19 грудня 2018 року розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» строком на два роки включно. Призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора банку АТ «ВТБ Банк» Шевченку Олександру Володимировичу строком на два роки з 19 грудня 2018 року по 18 грудня 2020 року включно.

В матеріалах справи міститься заява про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 від 26 грудня 2018 року як кредитора AT «ВТБ Банк» щодо залишків коштів на поточних/вкладних рахунках та за іншими видами заборгованості, у сумі всіх належних коштів.

Також, в матеріалах справи наявна довідка AT «ВТБ Банк» від 02 травня 2019 № 2535/1-2 щодо акцептування кредиторських вимог ОСОБА_2 на суму 565 064, 88 грн. та віднесення вказаної суми до дев`ятої черги погашення.

При цьому жодних затверджених фондом гарантування вкладів фізичних осіб - реєстрів кредиторів АТ "ВТБ Банк" суду не надавалось.

Таким чином, судом було встановлено, що з заявою про визнання вимог кредитора, ОСОБА_2 звертався до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів АТ "ВТБ Банк" Шевченка О.В. (заява а.с. 35), якому були делеговані повноваження та який діяв як представник не ліквідованої юридичної особи на час звернення з заявою.

Відповідь від 02 травня 2019 року № 2535 (а.с.16), щодо включення позивача до дев`ятої черги, також надана юридичною особою-банком та підписана уповноваженою особою фонду гарантування вкладів, який виконував повноваження представника юридичної особи з огляду на початок процедури ліквідації.

Отже за таких обставин, з огляду на зміст заявлених вимог та положення, вищенаведених норм Закону, належним відповідачем за заявленими позовними вимогами має бути АТ ВТБ Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб .

Разом з тим, позов подано до державної організації фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка за обставинами даної справи рішення про включення вимог позивача до конкретної черги не приймала.

Судом встановлено, що процедура ліквідації АТ "ВТБ Банк" розпочата 19 грудня 2018 року, строком на 2 роки до18 грудня 2020 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову, який подано до неналежного відповідача.

Доводи скарги, щодо неправомірного, віднесення вимог позивача до дев`ятої черги, та відсутності у позивача статусу пов`язаної особи, колегія суддів не перевіряє з огляду на те, що вважає, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з аналогічними вимогами, зазначивши відповідачем банк в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призначеного на час проведення процедури ліквідації банку.

При цьому, доводи позовної заяви, щодо неправомірності рішення банку в особі уповноваженої особи фонду, про те, що позивач є пов`язаною з банком особою, а тому його вимоги мають бути включені до 9 черги, будуть перевірятись при повторному розгляді справи з вірно визначеним складом її учасників.

На стадії апеляційного розгляду заміна відповідача не передбачена чинним законодавством України, а тому апеляційний суд в межах своїх повноважень не має правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції .

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви.

Постановляючи рішення в частині висновку про подання позову до неналежного відповідача, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст.367-368, 374,375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Головуючий

Судді