Провадження № 2/643/4204/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року Московський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Сліденко В.М.

представника позивача Захарова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селінг», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Нелля Сабіровна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селінг» , посвідчений 31.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 3596.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.03.2007 року між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № НАЕ2GA00000014, згідно умов якого їй було надано кредитні кошти в розмірі 15 000 доларів США, зі сплатою 0,92 % на місяць (11,04 % на рік), строком до 27.03.2012 року. 28.03.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки № НАЕ2GA00000014, відповідно до якого, позивач надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м. 26.06.2013 року Московським районним судом м. Харкова, по справі № 2027/6316/12, було винесено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 32 435,24 доларів США, що за курсом НБУ складало 258 508,86 грн., звернуто стягнення на квартиру позивача площею 44,8 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк», з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. 23.01.2014 року своєю ухвалою Апеляційний суд Харківської області залишив вказане рішення без змін. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналась, що 31.10.2016 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селінг» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений 31.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 3596, у відповідності до якого Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» передав у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Естейт Селінг» квартиру АДРЕСА_1 . Позивач посилається на те, що продаж її квартири було вчинено в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 року. Позивач вказує, що вищезазначена квартира є її єдиним житловим майном, іншого нерухомого майна вона не має, площа квартири не перевищує 140 кв.м. Враховуючи вищевикладене, на думку позивача, ці обставини унеможливлюють виконання рішення суду відповідачем, якому надано право самостійно примусово (без згоди власника) реалізувати майно (предмет іпотеки), яке є власністю іпотекодавця, який підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на період його чинності.

Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» надав до суду письмові пояснення, в яких просив в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовити, з наступних підстав. Московським районним судом м. Харкова вже розглядалась справа № 643/13492/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селлінг» в якому позивач заявив аналогічні вимоги та аналогічні підстави позову. Рішенням суду від 30.07.2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 2027/6316/12 від 26.06.2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволений. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000014 від 28.03.2007 року в розмірі 32 435,24 доларів США, що за курсом НБУ складає 258 508,86 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 44,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Привабанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановити вартість продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зі зняттям ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Харків. 23.01.2014 року колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова по справі № 2027/6316/12 від 26.06.2013 року залишила без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. На підставі вказаного судового рішення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селінг» був укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» передав у власність покупцю ТОВ «Естейт Селінг» квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а покупець прийняв у власність нерухоме майно та сплатив продавцю кошти. Відповідач посилається на те, що на спірну квартиру до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вже було звернуто стягнення в рахунок погашення існуючої у позивача заборгованості перед банком, при цьому оспорюваний договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений на виконання рішення суду (що набрало законної сили), не може бути визнаний з таких правових підстав та за встановлених обставин недійсним. Також, на думку відповідача, позивачем не доведено, що вона використовує, як місце свого постійного проживання, спірну квартиру, а також що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, придатне для проживання. Відповідачем заявлено, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді від 28.05.2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селінг», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Н.С. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, закрито.

01.09.2020 року постановою Харківського апеляційного суду, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду.

Представник позивача Захаров О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Представник відповідача ТОВ «Естейт Селінг» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Третя особа, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Н.С. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановлений законом порядок.

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 28.03.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки № HAE2GA00000014 відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2013 року у справі № 2027/6316/12, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAE2GA00000014 від 28.03.2007 року в розмірі 32 435,24 дол. США, що за курсом НБУ складає 258 508,86 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 44,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлена вартість продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено ОСОБА_1 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зі зняттям ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Харків.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , від 23.01.2017 року, власником спірної квартири є ТОВ «Естейт Селлінг» на підставі договору купівлі-продажу укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» з 31.10.2016 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.09.2019 року ОСОБА_1 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 до 31.10.2016 року.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності вказаного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оспорюваний договір укладений іпотекодержателем на підставі рішення суду про задоволення його вимог.

За змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку» , якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Згідно із частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Доводи позивача про те, що банк при відчуженні спірної квартири не врахував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», також не становлять підставу недійсності договору купівлі продажу від 14 квітня 2016 року з огляду на таке.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а саме: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-2947цс15 від 03 лютого 2016 року, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Про дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у спірних правовідносинах має зазначатися в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та/або виселення з обтяженої іпотекою квартири.

Так, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у нього іншого нерухомого житлового майна станом на момент укладення оспореного договору купівлі-продажу.

Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які є в матеріалах справи, свідчать про відсутність іншого нерухомого майна у ОСОБА_1 станом на 27.09.2019року.

Крім того, рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2013 року, яке набрало законної сили, не містить посилань на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу зупинення дії рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону, а тому суд приходить до висновку про те, що банк не був обмежений у праві реалізації предмета іпотеки за рішенням суду вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 201/16530/16-ц (касаційне провадження № 61-41946св18).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено неправомірність правочину вчиненого між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», а отже підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 / АДРЕСА_3 / до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» /49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50/ Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селінг» /49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,32/, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Каримова Нелля Сабіровна /м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,58/ про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2020 року.

Суддя - Т.М. Довготько