Справа № 130/479/20
Провадження № 22-ц/801/1366/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 рокуСправа № 130/479/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2020 року, ухвалене суддею Шепелем К.А, повне рішення складено 12 травня 2020 року, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.11.2008 у розмірі 21 851,68 грн та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 підписав заяву №б/н від 14.11.2008, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, у відповідача станом на 23.01.2020 виникла заборгованість у загальному розмірі 21 851,68 грн, з яких: 14932,46 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3786,89 грн заборгованість за простроченими відсотками; 1853,68 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1028,65 грн штраф (процентна складова).

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2020 року позов у даній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 932 грн 46 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1429 грн 36 коп.

В задоволенні стягнення заборгованості за відсотками в сумі 3786,89 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в сумі 1853,68 грн, заборгованості за штрафами в сумі 1278,65 грн відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. У решті просить рішення суду залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що відповідачем при укладенні договору підписана довідка про умови кредитування, тобто сторонами при укладенні договору досягнуто усіх його істотних умов; банком заявлені вимоги щодо стягнення процентів за ст. 625 ЦК України, на що суд першої інстанції не звернув уваги; у даному випадку не можуть бути застосовані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому апеляційним судом рішення суду в цій частині на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову (в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафів), суд першої інстанції прийшов до висновку, що банком при укладенні договору з ОСОБА_1 не було дотримано вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем тих умов, які вважав узгодженими банк.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 14.11.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання заяви. У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у сумі 500 гривень, базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.11).

Звертаючись до суду із позовом, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.11.2008, яка станом на 23.01.2020 становить 21 851,68 грн, а саме: 14 932,46 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3786,89 грн заборгованість за простроченими відсотками; 1853,68 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 250 грн - штраф (фіксована частина) та 1028,65 грн штраф (процентна складова) (а.с.5-10).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів (прострочених процентів та процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України) та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.11.2008, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.11.2008 шляхом підписання анкети-заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Витягу з Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.11.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.02.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, надані банком Умови і правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що в заяві від 14.11.2008 між сторонами досягнуто домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості.

Однак, з наданого банком розрахунку слідує, що розрахунок заборгованості за договором №б/н від 14.11.2008 включає в себе крім відсотків на заборгованість за кредитом (процентна ставка 3,5% на місяць), також і відсотки на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування з процентною ставкою 7% та відсотки на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України з процентною ставкою 84%, які і просить стягнути позивач.

З позовної заяви слідує, що банк просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками та за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, розмір та порядок сплати яких визначений Тарифами банку, а також Умовами та правилами надання банківських послуг, які в даному випадку не можуть братися до уваги, оскільки не підписані позичальником.

Довідка про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», на яку посилається банк, не може бути взята до уваги в даному випадку, оскільки з неї неможливо встановити особу, яка її підписала, так як в ній не зазначено ініціалів особи і відсутні посилання на кредитний договір.

Тому не можна говорити про те, що сторонами погоджено розмір процентів за кредитним договором та штрафів при порушенні термінів платежів.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених статтею 625 ЦК України, позивач не пред`явив.

Із вказаного можна зробити висновок, що оскільки умови договору, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування заборгованості за простроченими відсотками, відсотків за прострочений кредит за ставкою 86,4% згідно ст. 625 ЦК України, штрафів не були погоджені позичальником, а тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну оцінку, дослідив надані сторонами докази та, з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

За встановлених вище обставин відхиляються колегією суддів твердження апелянта про неможливість в даному випадку, за наявності довідки про умови кредитування, застосування згаданої вище постанови Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Додана до апеляційної скарги виписка по рахунку апеляційним судом на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України до уваги не береться, оскільки вона не була предметом розгляду судом першої інстанції, а доказів неможливості її подання до суду першої інстанції позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко