КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8949/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, постановленої під головуванням судді Мазура Ю.Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року до позивача ОСОБА_1 застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 2102 грн.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 направлено апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не вказано мети застосування штрафу. Зазначає, що участь у судових засіданнях є правом, а у разі повторної неявки позивача в судове засідання суд має діяти відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України.

Щодо причин неявки в судові засідання посилається на наступне.

Відносно судового засідання 06 грудня 2018 року: 05 грудня 2018 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в інших справах цього ж дня. При цьому, 06 грудня 2018 року справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному

Відносно судового засідання 11 лютого 2019 року: 11 лютого 2019 року представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із участю представника в цей день у кримінальному провадженні. Згідно протоколу судового засідання від 11 лютого 2019 року воно відкладено для повторного виклику учасників справи. Відкладаючи судове засідання, суд не визнавав причин неявки неповажними.

Відносно судового засідання 08 квітня 2019 року: 05 квітня 2019 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в підготовчому засіданні за його відсутності та клопотання про витребування доказів. При цьому, 08 квітня 2019 року її представник прибув для участі в розгляді справи, але справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі.

Відносно судового засідання 22 травня 2019 року: представник позивача приймала участь в цьому судовому засіданні та у зв`язку із необхідністю ознайомлення зі значною кількістю доказів (10 томів), що були подані представником відповідача, судом задоволено клопотання про відкладення судового засідання.

Відносно судового засідання 21 серпня 2019 року: 21 серпня 2019 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю захисту інтересів іншого клієнта під час проведення в нього обшуку правоохоронними органами. При цьому, 21 серпня 2019 року справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.

Відносно судового засідання 02 жовтня 2019 року: 02 жовтня 2019 року представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із невідкладною участю під час проведення обшуку щодо іншого клієнта. Відкладаючи судове засідання, суд не визнавав причин неявки неповажними.

Відносно судового засідання 22 січня 2020 року: до початку судового засідання ОСОБА_1 подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із розірванням договору про надання правової допомоги з представником та необхідністю пошуку іншого. Суд , не розглянувши зазначеного клопотання, постановив оскаржувану ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача посилається на те, що судові засідання, які не відбулись з причин зняття справи з розгляду, не можуть виключатися з загальних обставин неприбуття позивача до суду.

Відкладення інших засідань за клопотанням представника позивача не було обґрунтовано поважною необхідністю.

В судовому засіданні представник відповідача Бойчун Н.Д. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала з мотивів, викладених у відзиві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Застосовуючи заходи процесуального примусу, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання 06 грудня 2018, 11 лютого, 08 квітня, 22 травня, 21 серпня, 02 жовтня 2019 року та 22 січня 2020 року позивач не з`являлася, при цьому від її представника неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав. З метою спонукання позивача до виконання встановлених правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, суд дійшов висновку про застосування заходів процесуального примусу.

Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

Згідно статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (пункт 2 частини 1 статті 148 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Доводами апеляційної скарги та матеріалами справи підтверджується, що 06 грудня 2018 року, 08 квітня та 21 серпня 2019 року справа знімалась з розгляду з причин перебування судді на лікарняному та перебування у нарадчій кімнаті. Отже зазначені судові засідання не можуть враховуватися для кваліфікації дій позивача під час вирішення питання про застосування заходів процесуального примусу.

22 травня 2019 року представник позивача був присутнім в судовому засіданні, отже зазначене судове засідання також не може враховуватися для кваліфікації дій позивача під час вирішення питання про застосування заходів процесуального примусу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не визнавав неповажними причини неявки в судові засідання 11 лютого та 02 жовтня 2019 року, то суд апеляційної інстанції зазначає, що учасник справи зобов`язаний сумлінно ставитися до процесуальних обов`язків, поважати права інших учасників справи, які витрачають свій час на явку до суду, і не допускати причин затягування розгляду справи. Тобто, учасник справи має сам усвідомлювати наслідки своїх дій, не чекаючи їх оцінки судом.

Ураховуючи, що суд першої інстанції, надаючи оцінку діям позивача, послався на обставини, які не можна віднести до зловживання процесуальними правами, то відповідно склад процесуального порушення не доведений у тому обсязі, який суд вважав достатнім для застосування заходів процесуального примусу.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що цивільним процесуальним кодексом України унормовано застосування інституту залишення позову без розгляду у разі неявки позивача в судове засідання, що надає можливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова