Справа № 716/1575/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2020 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

за участю секретаря судових засідань - Климус Г.В.,

представника позивачки - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Старостинського округу №1 с. Хрещатик Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до територіальної громади с. Хрещатик Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . Вказане спадкове майно ОСОБА_3 , відповідно до заповіту від 07.04.2000 заповіла позивачці. в в рівних частинах їй та ОСОБА_4 . Спадкоємці, що мають право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 вона прийняла, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачкою не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на спадкове майно у вигляді згаданого житлового будинку.

Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивачка змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Старостинського округу №1 с. Хрещатик Кадубовецької сільської в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяву відповідача, вважає, що визнання останнім позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно».

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.06.2000 (а.с. 8). Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавиця ОСОБА_3 вчинила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці ОСОБА_2 , прізвище якої на момент вчинення заповіту було ОСОБА_5 . Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінювався та не скасовувався. Наведене вбачається та підтверджується самим заповітом, довідкою, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про одруження (а.с. 9-12).

Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємці, які б мали на обов`язкову частку спадкового майна померлої ОСОБА_3 відсутні.

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_6 від спадщини не відмовилася, в шестимісячний термін втупила в управління та володіння спадковим майном, на день відкриття спадщини проживала із спадкодавицею за однією адресою. Крім того, остання подала заяву про прийняття спадщини. Вказане підтверджується довідками сільської ради (а.с. 18, 19), заявою про прийняття спадщини (а.с. 3 спадкової справи, заведеної до майна померлої ОСОБА_3 , що перебуває в провадженні Заставнівської державної нотаріальної контори, витребуваної судом та дослідженої).

Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за ОСОБА_3 , що вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №94/02-31 від 13.03.2020 (а.с. 17).

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 належав і рахується за померлою ОСОБА_3 , що підтверджується довідками сільської ради (а.с. 16,18).

В п. 3.3 листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних).

Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо.

Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином.

Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На даний час позивачкою, як спадкоємицею майна померлої ОСОБА_3 за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 13-14). Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 15) та звіту про незалежну оцінку вартості будинку (а.с. 21-32), житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1954,1955,1958, 1960,1985 роках, їх вартість становить 113681 гривень.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачкою своїх законних спадкових прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 524, 525, 526, 527, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 10, 11, 174, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок, що в плані зазначений під літ «А», загальною площею 45,40 м2, житловою площею 34,80 м2, з господарськими спорудами: погребом під частиною будівлі під літ «Г/ПД», верандою під літ «Б/б», літньою кухнею під літ «Б», гаражем під літ «В», сараєм під літ «Г», сараєм під літ «Д», сараєм під літ «Ж», літньою кухнею під літ «З», сараєм під літ «Л», вбиральнею під літ «М», ганком під літ. «А/а», входом до підвалу під літ. «Г/Вх/Пд», огорожею №1, хвірткою-воротами №2, що знаходяться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2020.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ