ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2946/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 січня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Букреєвої І.А., по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна » до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

22 листопада 2019 року ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна » звернулось в суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2016 року в місті Харкові по пр. Тракторобудівників, 105-А , автомобілем марки «ВАЗ-21103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 було здійснено ДТП, у результаті якої застрахований автомобіль марки «VOLKSWAGEN JETTA» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (договір страхування № НОМЕР_3 ), під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав механічні ушкодження. ДТП визнано страховою подією. Відповідно до страхового акту № 146866 від 13.12.2016 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 23 500 грн. 00 коп. Винним у ДТП визнано відповідача по справі. Просив стягнути суму виплати з особи, винної у заподіянні шкоди , посилаючись при цьому на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України « Про страхування», у порядку деліктного зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна » просило суд стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 23 500 гривні 00 копійку та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи та внаслідок неправильного дослідження та оцінки наявних у справі доказів. Вважав, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права до правовідносин. Так, суд не надав оцінки договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поліс № АЕ 2736086, який укладений з ВАТ «Страхова компанія Нова» з терміном дії до 11 квітня 2017 року з лімітом страхового відшкодування 50000,00 грн.

Вказував, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поліс № АЕ 2736086 діє на умовах, передбачених у даному договорі незалежно від того чи не внесені чи внесені страховиком відомості про укладений договір страхування до Моторно-транспортного страхового бюро України (далі - МТСБУ).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 листопада 2016 року в місті Харкові на проспекті Тракторобудівників в районі будинку 5-А, автомобілем марки «ВАЗ-21103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 було здійснено ДТП, у результаті якої застрахований автомобіль марки «VOLKSWAGEN JETTA» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав механічні ушкодження.

У відповідності до договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 250523260 від 26 квітня 2916 року страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунку № АД-031010877 від 06.12.2016 року, відповідно до страхового акту № 146866 від 13.12.2016 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 23 500 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 43 від 04.01.2017 року. ( а.с.45-62, 65-69)

Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року ДТП мала місце з вини відповідача. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. ( а.с. 64)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право в порядку регресу стягнути саме з відповідача 23500,00 грн. страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

За загальним правилом відповідальність за заподіяну шкоду несе особа, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), вона відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань (зобов`язання із завдання шкоди) допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала її , а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно- правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Однак на момент ДТП транспортний засіб «ВАЗ», державний номер « НОМЕР_1 », яким керував Відповідач, відповідно до інформації, що міститься в Централізованій базі даних МТСБУ, не був застрахований.

При цьому в довідці ДАІ є інформація про те, що цивільна правова відповідальність Відповідача застрахована в СК «НОВА» за полісом № НОМЕР_4 2736086. ( а.с. 63)

Позивач, з метою перевірки даної інформації звернувся до єдиної централізованої бази МТСБУ та з`ясував, що автомобіль марки «ВАЗ-211ОЗ» д.н.з. НОМЕР_1 не був забезпеченим, а цивільно-правова відповідальність Відповідача, як особи, що керувала даним транспортним засобом, на момент ДТП, не була застрахована в СК «НОВА», тобто поліс не укладався, в підтвердження позивач надав витяг з бази МТСБУ.

Поліс цивільно-правової відповідальності є первинним документом встановлення факту відповідальності Страховика за завдані збитки. Статус полісу «поліс не дійсний», що міститься в матеріалах справи на а.с. 88, виключає можливість покладення відповідальності та завдані збитки на СК «Нова» на день розгляду справи відповідно до умов чинного законодавства, оскільки за таких даних вважається, що договір страхування на день розгляду справи не діяв.

Щодо доводів скарги стосовно страхового полісу АЕ/2736086, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього

Вказані норми передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з наведених норм ст.ст. 83, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє заперечення проти позову та доводи скарги, оскільки апелянтом не було доведено, що у нього виникли труднощі із поданням такого доказу до суду першої інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції направив ухвалу про відкриття провадження у справі від 25.11.2019 року, яку ОСОБА_1 отримав 12.12.2019 (а.с.77). При цьому ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції відзив на позовну заяву (а.с.79-83). У даному відзиві ОСОБА_1 лише вказав, що він був застрахованим в СК «НОВА» за полісом № НОМЕР_4 2736086.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правову позицію Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18 не підлягає застосуванню, як така, що не є релевантною до обставин цієї справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі№ 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів також з цих мотивів відхиляє доводи скарги щодо незалучення судом до участі у справі СК «Нова», оскільки відповідач не надав до суду документів про те, що він звертався до згаданої страхової компанії про виконання договору страхування в інтересах потерпілої від ДТП особи з передбачених ч. 2 ст. 636 ЦК України та ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав.

Так, згідно ч. 2 ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Наведене свідчить, що судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені наявні у справі докази, їм надано належна оцінка, суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,

Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 липня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.В.Маміна.

Н.П.Пилипчук.