Дата документу 23.07.2020 Справа № 332/313/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/313/20 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/2262/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень на кожного, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05.08.2016 року.

За період з жовтня 2016 року по червень 2018 року відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, хоча з вересня 2016 року неодноразово працевлаштовувався, але з червня 2018 року відповідач сплачував аліменти нерегулярно виховання, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів, додаткової допомоги на утримання дітей не надавав.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Просила суд збільшити розмір аліментів, шляхом змінення способу їх стягнення та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення старшим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття та після досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжувати стягувати аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця 1000 грн. пов`язані з його хворобою.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування пов`язані з хворобою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення старшим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття та після досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжувати стягувати аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові витрати, пов`язані з його хворобою у розмірі 166 грн. щомісячно на лікування дитини. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано належних і допустимих доказів зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Стягуючи з відповідача понесені позивачем додаткові витрати на лікування сина в розмірі 1100 грн. разово, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що позивач щомісячно витрачає кошти в розмірі 1000 грн. на лікування дитини, та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що , що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016 року справа 332/2617/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18). На виконання рішення суду було видано виконавчі листи (а.с.19-20).

Встановлено, що ОСОБА_2 за період з жовтня 2016 року по червень 2018 року аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не сплачував, з червня 2018 року сплачує аліменти нерегулярно, з вересня 2016 року відповідач неодноразово працевлаштувався, що підтверджується наказами виданими ТОВ «Агарта ЛТД» про прийняття та звільнення з роботи та довідкою з Пенсійного фонду України (а.с.14, 15, 17)

ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15 871,50 грн. (а.с.11-12).

Неповнолітній ОСОБА_3 має діагноз гіпертрофія середнього ступеня, збіжна співдружна альтерууюча косоокість UO. Амбліопія слабкого ступеня OD.

У зв`язку з цим, ОСОБА_5 рекомендовано постійно носити окуляри та проходити курси апаратного лікування, та амбліокор 15 курсів, кожні півроку. Вартість окулярів становить 1100 грн.

Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

За приписами ч.1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

З огляду на зазначене, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Положеннями статі 192 СК України визначена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

За приписами статті 192 СК України, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Разом з цим, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що державним виконавцем не здійснюються заходи процесуального примусу, у зв`язка уз тим, що рішенням суду встановлений чіткий розмір аліментів, тому підстави для збільшення розміру аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у ДВС відсутні.

Проте, вказане не впливає на правильність судового рішення та може бути підставою для оскарження дій державного виконавця.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що законодавством чітко визначено, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а не встановлення іншого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на що позивач посилається у позовній заяві.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на зміну законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач в порушення вимог статті 81 ЦПК України не надала доказів того, що у відповідача покращився матеріальний стан та наявний дохід у більшому розмірі, ніж при визначенні рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2016 року розміру аліментів.

Крім того, позивачем не доведено, що її матеріальний стан та здоров`я, як одержувача аліментів погіршився або поліпшилось здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що неодноразове працевлаштування відповідача з вересня 2016 року, не є підставою для зміни розміру аліментів.

Посилання на експлуатацію автомобіля відповідачем та наявність такого майна матеріали справи не містять.

Розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Встановивши відсутність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів слід відмовити.

Вирішуючи питання стягнення додаткових витрат на лікування дитини, суд правомірно виходив з положень статті 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовною заявою просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування пов`язані з хворобою ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. щомісячно.

При цьому, колегією суддів встановлено, що доказів того, що позивач щомісячно витрачає кошти в розмірі 1000 грн. на лікування дитини позивачем надано не було.

Таким чином, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про те, що з відповідача підлягають стягнення понесені позивачем додаткові витрати в розмірі 1100 грн. у відповідності до квитанції виданої «Центральною оптикою» за придбання окулярів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: