ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 752/21906/16

провадження № 61-2978св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку

«Медик 1», Товариство співвласників будівництва житла «Медик»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року, постановлену суддею

Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звенувся із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик 1» (далі - ОСББ

«Медик 1»), Товариства співвласників будівництва житла «Медик» (далі - ТСБЖ «Медик»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1», про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову вказував, що будинок АДРЕСА_1 збудовано в 2007 році за кошти Закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) «Трест «Київміськбуд-1» згідно з договором № 10/1 від 4 липня 2003 року, укладеним з ТСБЖ «Медик». За умовами вказаного договору ЗАТ «Трест «Київміськбуд-1» виступило інвестором та забудовником, а ТСБЖ «Медик» - замовником будівництва. Актом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про прийняття в експлуатацію від 27 червня 2007 року № 774 вказаний будинок частково прийнятий в експлуатацію та обліковується на балансі інвестора ЗАТ «Трест «Київміськбуд-1». ОСББ «Медик 1» створене співвласниками будинку АДРЕСА_1 . 25 вересня

2016 року на загальних зборах ОСББ «Медик 1» ухвалено рішення про прийняття вказаного будинку в управління. 29 листопада 2016 року

ТСБЖ «Медик» передало будинок на баланс ОСББ «Медик 1», про що складено акт прийому-передачі з балансу на баланс.

Позивач вказував, що ТСБЖ «Медик» не мав достатньої правомочності власника або балансоутримувача для вчинення будь-яких дій щодо розпорядження майном та майновими правами, пов`язаними з будинком, оскільки дані функції належать виключно інвестору та балансоутримувачу -

ЗАТ «Трест «Київміськбуд-1» на підставі договору № 10/1 від 4 липня

2003 року, укладеного з ТСБЖ «Медик».

Зазначав, що ОСББ «Медик 1» на підставі акта прийому-передачі незаконно набуло нерухоме майно та майнові права, тому просив вказаний правочин визнати недійсним.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 вересня 2018 року, ухваленим у складі судді Чередніченко Н. П., позов задоволено. Визнано недійсним акт прийому-передачі житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 листопада 2016 року, укладений між ТСБЖ «Медик» та ОСББ «Медик 1».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення загальних зборів ОСББ «Медик 1» в частині прийняття будинку на баланс визнано недійсним, тому ОСББ «Медик 1» не мало достатніх повноважень на підписання вказаного акту та прийняття будинку на баланс.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 вересня 2018 року визнано неподаною та повернено позивачу.

Ухвала мотивована невиконанням заявником вимог ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, тому суд вважав наявними підстави для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року і передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків апеляційного суду про повернення апеляційної скарги з підстав невиконання вимог ухвали про залишення її без руху, оскільки заявник не отримував вказану ухвалу суду.

Заявник вказує на неврахування апеляційним судом того, що невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, її недоліків можливе лише тоді, коли особа обізнана про існування таких недоліків, та строком, протягом якого їх необхідно усунути.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 10 серпня

2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним акт прийому-передачі житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 листопада 2016 року, укладений

ТСБЖ «Медик» та ОСББ «Медик 1».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду 17 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 3 вересня 2018 року залишено без руху та запропоновано у десятиденний строк з дня отримання ухвали подати апеляційну скаргу в новій редакції.

Копію ухвали направлено відповідачу на адресу, вказану ним в апеляційній скарзі, - АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд зазначив про відсутність на 26 листопада 2018 року відомостей щодо отримання ОСОБА_1 копії ухвали суду

від 17 жовтня 2018 року, проте відповідно до реєстру відправлень рекомендованої кореспонденції суду, поштовому відправленню адресату ОСОБА_1 присвоєно поштовий ідентифікатор: НОМЕР_1 , який 26 жовтня 2018 року відправлено до точки видачі/доставки.

Суд апеляційної інстанції врахував, що заяви про зміну місця знаходження або адреси листування від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Частиною другою статті 357 ЦПК України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно зі змістом частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, викладених у статті 356 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду апеляційної скарги постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху. В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зазначаються недоліки апеляційної скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Якщо ухвала про залишення апеляційної скарги без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху в установлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Із ідентифікатора поштового відправлення Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» № 278 вбачається, що

ОСОБА_1 ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху не отримував.

Тобто суд апеляційної інстанції не мав доказів про вручення

ОСОБА_1 копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, направленої судом апеляційної інстанції супровідним листом 22 жовтня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції за відсутності відомостей про вручення заявнику ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху ухвалою

від 26 листопада 2018 року визнав апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернув її заявнику.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Апеляційний суд на наведене уваги не звернув та передчасно визнав неподаною і повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України в цій же редакції Кодексу підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційного суду не було підстав для визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною. Невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, її недоліків, вбачається лише у випадку, коли така особа обізнана з існуванням недоліків та строком, протягом якого зобов`язана їх усунути. Сплив строку, наданого судом на усунення недоліків апеляційної скарги, у разі необізнаності особи, яка подала апеляційну скаргу, не є підставою для визнання такої апеляційної скарги неподаною. Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 760/20886/17-ц (провадження № 14-349цс18).

Суд апеляційної інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального закону, чим, крім іншого, порушив і вимоги статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо судових витрат

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, встановлених

статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 411 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов