Провадження № 22-ц/802/16/20 Категорія: 66 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я,,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, Управління державної міграційної служби України у Волинській області, Служба у справах дітей Луцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом.

Покликались на ті обставини, що їм на праві спільної сумісної власності з 3 квітня 2012 року належить квартира АДРЕСА_1 , яку вони придбали на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна.

Крім того зазначали, що на виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року у даній квартирі було зареєстровано неповнолітнього ОСОБА_4 члена сім`ї попередніх власників придбаної ними квартири.

Враховуючи те, що реєстрація ОСОБА_4 члена сім`ї бувших власників житла порушує їх право власності на нерухоме майно, перешкоджає їм належним чином користуватися та розпоряджатися квартирою, уточнивши позовні вимоги, просили суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та стягнути на їх користь судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року позов задоволено. Ухвалено визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243,60 грн судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів наданих суду, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві поданому на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_1 , вказуючи на безпідставність і надуманість вимог апелянта просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , будучи членом сім`ї бувших власників житла, та за відсутності договірних відносин щодо його проживання у квартирі з новими її власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , втратив право користування цим житлом з часу набуття права власності на вказану квартиру позивачами.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2007 року спірна квартира, що за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 26-27, 33-34 т.1).

15.03.2012 року на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна вказана квартира була придбана ОСОБА_2 і належить їй на праві приватної власності, що підтверджуються: протоколом проведення прилюдних торів від 15.03.2012 року, актом проведення прилюдних торгів від 26.03.2012 року, свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28.03.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 03.04.2012 року (а.с. 5-9 т. 1).

Як убачається із витягу з будинкової книги попередні власники квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_4 , після її продажу з прилюдних торгів, 27 квітня 2012 року були зняті з реєстрації місця проживання (а.с. 33-38 т. 1)

Крім того встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року (справа №803/1458/14), яка набула законної сили, визнано протиправною відмову Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області у скасуванні зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Волинській області скасувати зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , проведеного Сектором у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Луцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області 27.04.2012 року(а.с. 23-25 т. 1).

З повідомлення Управління Державної міграційної служби у Волинській області від 05.06.2015 року, даних отриманих на вимогу апеляційного суду з Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, Управління ДМС України у Волинській області від 03 грудня 2019 року вбачається, що на виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року було скасоване зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 шляхом внесення даних до Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України у Волинській області та картки реєстрації, і на час ухвалення оскаржуваного рішення Луцьким міськрайонним судом 19 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_4 був зареєстрований у квартирі позивачів (а.с. 71 т. 1).

Отже, врахувавши наведені норми матеріального права, з яких слідує, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням, та бути у ньому зареєстрованими, може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, та встановивши, що відповідач ОСОБА_4 є членом сім`ї бувших власників спірної квартири, суд першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано визнав його таким, що втратив право на вказане житло.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції зроблених ним під час вирішення спору та не дають підстав вважати, що при цьому судом були порушені норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, на думку колегії суддів, оскаржуване відповідачем рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді