РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/16092/18

Провадження № 22-ц/4815/1052/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Гордійчук І.О.

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

за участю: представника сторін : Оспанов Р.О., Пилипчук І.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оспанова Романа Олеговича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2020 року у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ПАТ «Дельта Банк» про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якому просила витребувати у ОСОБА_2 на свою користь квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2020 рокув задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що банк набув права власності за незаконним рішенням Рівненського міського суду від 16.02.2015 року, яке в подальшому скасоване, а вже потім здійснив продаж предмета іпотеки на власному аукціоні, що не має жодного відношення до продажу в порядку виконання судових рішень визначеного ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», тобто банк не міг бути власником на підставі рішення в силу ЗУ «Про іпотеку».

Крім того зазначає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки лише в позасудовому порядку за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в договорі іпотеки, яке прирівнюється до такого договору та яке може бути оскаржене.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Оспанов Р.О. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Пилипчук І.Ю. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, відповідно відсутні правові підстави для витребування її з володіння у добросовісного набувача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк» (правонаступник АТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 98800,00 дол. США з розрахунку 12,40 % річних на строк з 07.03.2008 по 26.02.2038 рік.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 07.03.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №79317, за яким, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Січовою Т.І., 07.03.2008р., за реєстровим номером 1442.

08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, зокрема й укладеними з ОСОБА_1 ..

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю, в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості по кредитному договору №0 від 07.03.2008 року між АКІБ "УкрсибБанк" та ОСОБА_1 в розмірі 2 087 865, 22 грн., звернуто стягнення заборгованості на предмет іпотеки за договором іпотеки №79317 від 07.03.2008 року з ОСОБА_1 шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність та визнання права власності за іпотекодержателем АТ "Дельта Банк" на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця ОСОБА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального договору ОСОБА_4 за р.№ 1442 від 07.03.2008 року, внесеного в Державний реєстр правочинів за р. № 2743883. (а.с.41-43)

За інформацією з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 10.11.2017 року на підставі рішення Рівненського міського суду від 16.02.2015 року у справі №569/16227/14-ц зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК".(а.с.45-47)

Згідно протоколу електронних торгів №UA-EA-2018-07-30-000038-b 08.08.2018 року відбулися електронні торги (аукціон), номер лоту F11G23284 з реалізації майна ПАТ "Дельта Банк", а саме: квартири АДРЕСА_1 . За результатами проведених відкритих торгів ОСОБА_2 визнаний переможцем. (а.с.161-164)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні від 06.09.2018 року укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_2 , ПАТ "Дельта Банк" (Продавець ) передає майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 приймає майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму у розмірі 493592,96 грн., без ПДВ, які були сплачені покупцем продавцю у повному обсязі до моменту укладення цього Договору на підставі Протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Покупець. (а.с.72-73)

Згідно Акту приймання-передачі нерухомого майна від 06.09.2018 року укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_1 була передана продавцем покупцеві, згідно умов договору. (а.с.159).

За інформацією з Держреєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 06.09.2018 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 (а.с.70-72)

Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року по цивільній справі № 569/16227/14-ц за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 16 лютого 2015 року скасовано і призначено справу до судового розгляду (а.с.73).

Згідно п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України, одним з основних принципів цивільного судочинства є: верховенство права, яке в себе включає принцип юридичної визначеності.

На час придбання ОСОБА_2 спірної квартири у ПАТ "Дельта Банк" рішення Рівненського міського суду від 16 лютого 2015 року в цивільній справі № 569/16227/14-ц скасоване не було, тобто право власності належало банку, який її законно відчужив з прилюдних торгів, а ОСОБА_2 придбав. Ні він, ні банк не знали та не могли знати, що більше ніж через три роки з часу ухвалення згадане рішення суду може бути скасоване.

Перегляд за заявою боржника банку ОСОБА_1 рішення від 16 лютого 2015 року в справі № 569/16227/14-ц , на підставі якого право власності на спірну квартиру перейшло до банку, є її правом. Однак, в даному провадженні (справа № 569/16092/18) ОСОБА_1 вимагає від теперішнього власника повернення спірної квартири яку в 2007 році вона придбавала за кредитні кошти банку, які банку не повернула. Банк перебуває в процесі ліквідації і з прилюдних торгів продав спірну квартиру для погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитом.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позиція ОСОБА_1 викладена у зверненні до суду не відповідає засадам цивільного законодавства, зокрема вимогам п.5,6 ст.3 ЦК України, щодо судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності і фактично є її зловживанням по відношенню до свого кредитора та особи, що придбала спірну квартиру.

Задоволення позовних вимог за позовом про витребування спірної квартири, за яких добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на ОСОБА_2 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. (Постанова Верховного Судусправа № 645/4220/16-ц від 13 листопада 2019 року).

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Згідно ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Тобто, як випливає зі змісту ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», самешляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, що в даному випадку і було зроблено банком.

На момент проведення електронних торгів 08.08.2018 року, укладання договору купівлі-продажу від 06.09.2018 року спірної квартири було чинним рішення Рівненського міського суду від 16 лютого 2015 року і банк був власником квартири, тому перешкод для набуття права власності на спірну квартиру у ОСОБА_2 не було.

Таким чином, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем і відповідно до ст. 388 ЦК України відсутні правові підстави для витребування спірного майна з його володіння.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом, а тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оспанова Романа Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків