Справа № 134/1379/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2020 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого - судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Балух О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього: ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Крижопільської РДА про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Своїм позовом до суду ОСОБА_1 просила винести рішення, яким позбавити ОСОБА_5 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її ОСОБА_1 опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказала, що вона проживає разом із неповнолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його мати, ОСОБА_6 , проживала з відповідачем ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Крижопільського районного суду від 13 грудня 2011 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В травні 2015 року її донька ОСОБА_6 залишила свого сина, а її онука та поїхала проживала в інше місто, а батько ОСОБА_5 , виїхав за межі України, не цікавиться життям сина, ухиляється від сплати аліментів у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі 23040,85 грн.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.07.2016 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було визнано безвісно відсутніми. Відповідно до розпорядження голови Крижопільської РДА від 07.09.2016 № 168 її було призначено опікуном над онуком ОСОБА_4 .

Відповідно до розпорядження голови РДА від 01.09.2016 № 156 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» ОСОБА_4 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17.02.2017 було скасовано рішення про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_5 , тому розпорядженням голови Крижопільської РДА від 18.04.2017 № 76 ОСОБА_4 втратив статус дитини позбавленої батьківського піклування, а її було звільнено від здійснення повноважень опікуна над малолітнім онуком ОСОБА_4 .

На комісії з питань захисту прав дитини від 24.06.2019 № 7 відбувся розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до його малолітнього сина ОСОБА_4 . Встановлено, що батько дитини долею дитини та його станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з сином не спілкується. Ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Враховуючи інтереси дитини комісія зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позбавлення батьківських прав є захистом прав дитини.

Відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитини і батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, передбачених ст. 150 СК України, не виконує і взагалі не цікавиться життям свого сина, не сприяю засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не створює умов для його нормального розвитку. Будь-якої допомоги на утримання дитини не надає. Її онук проживає разом із нею в її будинку, вона утримує його та піклується про нього, тому звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач є її колишній зять. Її дочка ОСОБА_7 проживає в іншій області в другій сім`ї. ОСОБА_8 проживає з 2008 року разом із нею. Ні відповідач, ні її дочка життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає, аліменти не платить, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_5 та призначити її опікуном малолітнього онука.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач з 19.02.2015 по 03.12.2019 знаходився на військовій службі та є учасником бойових дій. Після звільнення з служби цікавиться та приймає участь у житті сина, спілкується з класним керівником Городківської СЗШ І-ІІІ ступенів, відвідував батьківські збори, сплачує кошти за їдальню в школі. Просив в задоволенні позову відмовити, як необґрунтованого та такого, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Представник третьої особи служби у справах дітей Дерев`янчук О.І. не підтримала раніше наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не втратив інтерес до дитини, окрім того, позивач не повідомляла службу в справах дітей про те, що мати ОСОБА_4 проживає в Черкаській області, про що достеменно було відомо позивачу, що робить передчасним позбавлення батьківських прав відповідача.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що малолітні ОСОБА_10 проживає з бабусею ОСОБА_1 в її будинку, вона утримує піклується про нього. Батько приходив на свята до сина декілька разів.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 проживає з бабусею ОСОБА_12 та дідусем в їхньому будинку та вони займаються його вихованням. Мати дитини за весь час не бачила, а батько періодично з`являвся, приблизно один раз в рік.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що він проживає із ОСОБА_1 однією сім`єю і з ними проживає онук його дружини ОСОБА_10 . Вони спільно його утримують, виховують, батьки ОСОБА_10 життям його не цікавляться, участі у вихованні не приймають.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із бабусею ОСОБА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_14 , який розірвано рішенням суду від 13.11.2011. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.07.2016 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було визнано безвісно відсутніми. Відповідно до розпорядження голови Крижопільської РДА від 07.09.2016 № 168 її було призначено опікуном над онуком ОСОБА_4 .

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17.02.2017 було скасовано рішення про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_5 .

Як підтвердили свідки відповідач декілька разів на рік відвідував дитину, що спростовує покази позивача , що відповідач не відвідував дитини, не цікавився його життям.

Також, встановлено що відповідач з 19.02.2015 по 03.12.2019 знаходився на військовій службі та є учасником бойових дій (а.с. 49). Відповідно до довідки Городківської СЗШ І-ІІІ ступенів № 1 відповідач сплачує кошти в шкільну їдальню для харчування свого сина ОСОБА_4 (а.с.50). У зв`язку із перебуванням на військовій службі, не мав змоги частіше відвідувати сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

В п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідач на даний час спілкується з сином, цікавиться його життям та приймає участь у його вихованні, а тому підстав вважати, що він злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, немає, а вжиті заходи дали позитивний результат.

Вирішуючи даний спір суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення набути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків; пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Верховний Суд України в постанові у справі № 6-154цс 13 від 05.02.2014 року зробив наступний висновок: відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені п.2 ч.1 ст.164 СК України, відсутні.

Позивач не довела, що позбавлення батьківських прав відповідача буде якимось чином відповідати інтересам дитини, а також те, що досить пасивну поведінку відповідача щодо виховання сина виправити не можливо.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавляти батьківських прав відповідача у даному випадку є недоцільним.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина не знайшло своє підтвердження.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 164-167, 170 СК України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р., Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього: ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Крижопільської РДА про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 17 січня 2020 року.

Суддя: