Справа № 210/1511/20
Провадження № 2-о/210/33/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" липня 2020 р. Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконком Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір заявниці - ОСОБА_2 . Спадкоємицею першої черги являється заявниця - ОСОБА_1 . Після смерті матері заявниці відкрилась спадщина на нерухоме майна, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 35,0 кв.м, відповідно до свідоцтва НОМЕР_4 про право власності на житло від 27.12.2017 року, виданого ОСОБА_2 згідно рішення виконкому Саксаганської районної в місті ради від 20.12.2017 року № 486. 31.07.2019 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_2 , однак не змогла підтвердити факт спільного проживання з спадкодавицею. Факт спільного проживання заявниця не могла підтвердити, оскільки за місцем проживання матері не була зареєстрована, хоча фактично мешкала з нею з 10 лютого 2017 року до дня її смерті, здійснювала догляд за хворою матір`ю, здійснювала та забезпечувала її лікування, а потім і поховання. Під час життя матері, вони разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом.

27.03.1993 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. 12.10.2001 року заявниця уклала шлюб з ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Заявниця проживала разом із спадкодавицею з 10 лютого 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до часу смерті, тому для прийняття спадщини після смерті матері необхідно встановити факт спільного проживання.

Оскільки іншим чином підтвердити факт спільного проживання заявниця не може, а підтвердження вказаного факту породжує виникнення майнових прав для заявниці, тому вказаний факт вона може підтвердити тільки судовим рішенням. Просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 10 лютого 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дня смерті матері,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 до початку судового засідання подала заяву, в якій просить розглянути цивільну справу без її участі, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини невки суду не повідомив

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 батько, а ОСОБА_2 мати заявника ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в Київській області (а.с.31).

З витяга Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що 23 грудня 2010 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис №284. Після укладання шлюбу заявниця змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . (а.с.32).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області повторно від 26.07.2019 року, актовий запис № 294 (а.с. 33).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 18.01.2019 року, актовий запис № 121 (а.с. 34).

Згідно свідоцтва про шлюб виданого повторно, 12 жовтня 2001 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , актовий запис №442, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . Після укладання шлюбу заявниця змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . (а.с.35).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 29.04.2020 року Лосінець С.М. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с. 44-45).

Згідно положень п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до відмітки в паспорті, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 05.08.2003 року (а.с. 30).

Водночас, з Акту від 06.03.2020 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1, встановлено, що за адресою по АДРЕСА_1 з 10 лютого 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала без реєстрації ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ), яка є донькою ОСОБА_2 (а.с. 36).

Згідно ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

У випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 вказаної вище Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно Акту від 06.03.2020 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1, встановлено, що за адресою по АДРЕСА_1 з 10 лютого 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала без реєстрації ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ), яка є донькою ОСОБА_2 (а.с. 36).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно вимог частини 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявниці певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 4, 5,12,13,19,76-81, 258- 259, 263-265, 293-294, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконком Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 10 лютого 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дня смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко