Справа № 303/2113/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

за участю секретарки судових засідань Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Олегаш Ванда Василівна, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Любов Євгенівна про визнання недійсними заяв про відмову від прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Моничем В.О.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Олегаш В.В., приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. про визнання недійсними заяв про відмову від прийняття спадщини.

Позов обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів та відповідачки - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишила на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіт, яким усе своє майно заповіла їм у рівних долях.

Після похорон матері відбувалися неодноразові зустрічі з питання оформлення спадщини, в результаті чого вони дійшли згоди, що не будуть відчужувати батьківську хату, а будуть користуватися нею спільно. Відповідачка запевнила їх, що з метою простішого оформлення спадщини, позивачам слід відмовитись від належної їм спадщини на її користь, так як позивач ОСОБА_1 постійно знаходиться в роз`їздах (є шофером), а позивачка ОСОБА_2 працює за межами України на заробітках (в Італії). Відповідачка запевняла, що таке оформлення є формальністю, так як вони всі є рідним братом та сестрою, і все одно будуть мати свою частку в цьому майні.

5 серпня 2013 року позивач ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш В.В. склала заяву, якою відмовилася від своєї спадщини, право на яку їй належить за заповітом та за законом після смерті матері ОСОБА_5 , на користь своєї сестри ОСОБА_3 та на користь свого брата ОСОБА_1 . Ця заява зареєстрована нотаріусом в реєстрі за №141 від 05.08.2013.

13 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. склав заяву, якою відмовився від своєї спадщини, право на яку йому належить за заповітом та законом після смерті матері ОСОБА_5 , на користь своєї сестри ОСОБА_3 . Дана заява зареєстрована нотаріусом в реєстрі за №1880 від 13.08.2013.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 листопада 2013 року за відповідачкою ОСОБА_3 визнано право власності на нерухоме майно будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Цей будинок відноситься до спадкового майна померлої ОСОБА_5 (мами сторін).

Відповідачка ОСОБА_3 зареєструвала даний будинок в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, після чого вони стали спільно доглядати за ним. Позивач ОСОБА_1 завіз гравій, пісок, пиломатеріали, інструменти для ремонту цього будинку, речі особистого користування.

Однак з часом відповідачка стала чинити їм перешкоди у користуванні цим будинком, і як наслідок, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2018 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_3 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 , та виселено його з цього будинку.

Тільки після цього позивачі зрозуміли, що при складанні ними заяви про відмову від спадщини, відповідачка навмисно ввела їх в оману з метою стати єдиним власником спадкового майна без наміру зберегти батьківську хату.

Посилаючись на наведені обставини, позивачі просили визнати недійсними і такими, що вчинені під впливом обману: заяву ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини від 13.08.2013, посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є., та заяву ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини від 05.08.2013, посвідчену приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш В.В.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.10.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано недійсною, такою що вчинена під впливом обману заяву від 13 серпня 2013 року, якою ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. відмовився від своєї спадщини, право на яку йому належить за заповітом та законом після смерті ОСОБА_5 (матері) на користь своєї сестри, доньки померлої ОСОБА_3 , яка зареєстрована в реєстрі нотаріуса за №1880 від 13.08.2013 року.

Визнано недійсною, такою що вчинена під впливом обману заяву від 5 серпня 2013 року, якою ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш В.В. відмовилася від своєї спадщини, право на яку їй належить за заповітом та законом після смерті ОСОБА_5 (матері) на користь своєї сестри, доньки померлої ОСОБА_3 та на користь свого брата ОСОБА_6 , яка зареєстрована в реєстрі нотаріуса за №141 від 05.08.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказувала на те, що нею право власності на спірний будинок набуто на законних підставах. Між нею та позивачами попередньо було узгоджено, що будинок батьків буде належати їй, так як вона овдовіла і проживає у двокімнатній квартирі з двома дочками та онукою. Було враховано, що сестра ОСОБА_2 близько 10 років проживає в Італії, де у неї є сім`я, а брат ОСОБА_1 житлом забезпечений. При цьому, оформлення прибудинкової земельної ділянки, самого будинку та прибудинкових споруд, а також оформлення спадкової справи, судові витрати покладалися лише на неї. Таким чином, небажання займатися цією рутинною роботою, яка займала багато часу та чи немалих фінансових затрат, і стало основною причиною відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від спадщини та написання відповідних заяв на її користь. Стверджувала, що ніяких домовленостей щодо спільного користування спадковим будинком між нею та позивачами не було і документально це не фіксувалось. Заяви про відмову від спадщини позивачі писали добровільно, без її участі та без застосування до них фізичного чи психічного тиску. Твердження позивачів про те, що вони були введені в оману щодо обставин, які мають істотне значення, є голослівними та надуманими. Протягом 5 років після відкриття спадщини у спадковому будинку, окрім неї, ніхто не появлявся, ніяких ремонтів не проводив, ніяких будівельних матеріалів не завозив. Лише влітку 2018 року позивач ОСОБА_1 почав самовільно з`являтися, у зв`язку з чим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.03.2018 його зобов`язано усунути перешкоди у користуванні належним їй будинком та виселено з цього будинку. А тому вважає позовні вимоги надуманими і безпідставними. Окрім цього, позивачами пропущено строк позовної давності, який, на її думку, почав спливати з 13.11.2013 - дня винесення судового рішення, яким за ОСОБА_3 було визнано право власності на спадковий будинок. Однак під час розгляду справи питання про продовження терміну позовної давності не вирішувалося. За наведених обставин апелянтка просила скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження в справі закрити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник адвокат Голуб В.К. апеляційну скаргу підтримали.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Коцур Ю.І. апеляційну скаргу не визнали, просили залишити таку без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому її неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою на час подання позивачами заяв про відмову від спадщини їх було введено в оману, тобто спірні правочини були вчинені під впливом обману, а тому дійшов висновку про визнання їх недійсними.

Проте апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів та відповідачки - ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5 , посвідченого виконавчим комітетом Ракошинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 24 січня 2006 року за реєстровим №18, ОСОБА_5 заповіла усе своє майно спадкоємцям ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках кожному.

5 серпня 2013 року ОСОБА_2 склала у приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш В.В. заяву, зареєстровану в реєстрі за № 141, якою відмовилася від належної їй частки спадкового майна, яка належить їй за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , на користь своєї сестри ОСОБА_3 та на користь свого брата ОСОБА_6 (а.с.12).

13 серпня 2013 року позивач ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. склав заяву, зареєстровану в реєстрі за №1880, якою відмовився від своєї спадщини, право на яку йому належить за заповітом після смерті матері - ОСОБА_5 , на користь своєї сестри, доньки померлої - ОСОБА_3 (а.с.11).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2013 року (справа № 303/7676/13-ц) визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно - будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - у порядку спадкування (а.с. 13 -15).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2018 року (справа № 303/5696/17) зобов`язано ОСОБА_9 усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_10 на праві приватної власності будинком по АДРЕСА_1 , та виселено ОСОБА_9 із вказаного будинку (а.с.16-18).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої, п`ятої та шостої ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною, з підстав встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (ч.5 ст.1274 ЦК України).

Звернувшись до суду з цим позовом, позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 посилаючись на складання ними відповідно 05.08.2013 та 13.08.2013 заяв про відмову від прийняття спадщини (після смерті матері ОСОБА_5 ) внаслідок обману, що мав місце з боку відповідачки, визначили правовою підставою позову правила статті 230 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (частина перша).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Для визнання правочину недійсним з підстав, встановлених в статті 230 ЦК України, зацікавлена сторона такого правочину повинна довести, що інша сторона навмисно ввела таку в оману щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що такий обман дійсно мав місце, а також що він має істотне значення.

Згідно з частинами першою, п`ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Суд установив, що відповідно до заяви ОСОБА_2 від 5 серпня 2013 року, поданої приватному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш В.В, вона, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовилася від належної їй частки спадкового майна за заповітом та за законом, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У цій заяві ОСОБА_2 нотаріусом роз`яснено її право відкликати цю заяву у строк, встановлений статтею 1273 ЦК України. та ОСОБА_3 . Зміст статей 1223, 1231, 1232, 1268, 1281, 1282, 1297 ЦК України їй нотаріусом роз`яснено (а.с. 12).

Відповідно до заяви від 13 серпня 2013 року, зареєстрованої в реєстрі за №1880 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є., ОСОБА_1 , будучи дієздатним, реалізуючи власне волевиявлення, відмовився від всієї спадщини, право на яку йому належить за заповітом та за законом після смерті матері ОСОБА_5 на користь його сестри ОСОБА_3 . Зміст статей 1223, 1231, 1232, 1261 - 1265, 1268, 1281, 1282, 1297, 1273, 1274, 1275 ЦК України йому нотаріусом роз`яснено (а.с. 11).

Вказані обставини свідчать про обізнаність позивачів зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

Правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк позивачі не скористалися.

При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини, у зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому особою, на користь якої здійснена така відмова, не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року (справа № 705/2897/16-ц).

У позовній заяві позивачі вказували на домовленість з відповідачкою щодо спільного користування спадковим будинком, право власності на який оформлено на відповідачку, яка згодом стала чинити їм перешкоди у користуванні цим будинком, і як наслідок, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 березня 2018 року було зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_3 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 , та виселено його з цього будинку.

Тобто, позивачі тільки після цього зрозуміли, що при складанні ними заяв про відмову від спадщини, відповідачка навмисно ввела їх в оману з метою стати єдиним власником спадкового майна без наміру зберегти батьківську хату.

Отже, з наведеного слідує, що позивачі свою думку щодо відмови від спадщини змінили у зв`язку з невиконанням досягнутих між ними домовленостей з приводу спільного користування спадковим будинком у подальшому відповідачкою, на користь якої ними була здійснена така відмова, що не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Зважаючи на те, що позивачами в порушення статей 12, 81 ЦПК України суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ними внаслідок обману, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незастосування судом першої інстанції строку позовної давності до вказаних правовідносин, то колегія суддів констатує, що за змістом положень частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивачів. Оскільки апеляційним судом установлено, що відповідачкою не порушено прав позивачів, що є підставою для відмови у позові, тому строки позовної давності застосуванню не підлягають.

З огляду на наведене колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як підстав для закриття провадження в справі немає.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Олегаш Ванда Василівна, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Любов Євгенівна про визнання недійсними заяв про відмову від прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідачка

Судді