233 № 233/6726/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 січня 2020 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
03 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована його колишня дружина - ОСОБА_2 Відповідачка в зазначеній квартирі не мешкає з березня 2015 року, оскільки з власної волі змінила місце проживання. Реєстрація ОСОБА_2 в квартирі має наслідком порушення прав позивача як власника, у зв`язку з чим останній просить визнати відповідачку особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги; заперечень проти ухвалення заочного рішення по справі не висловив.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом позивача ОСОБА_1 . Йому відомо, що ОСОБА_2 в 2015 році після припинення шлюбних відносин із позивачем по справі, з власної волі не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки змінила місце проживання та переїхала до Російської Федерації.
З`ясувавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (а.с.3-4) на підставі договору купівлі-продажу від 11 січня 2006 року є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 квітня 2006 року (а.с.8) та копією наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу від 11 січня 2006 року (а.с.9).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 24 лютого 2007 року зареєстрували шлюб (а.с.10), який було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2014 року, яке набрало законної сили 21 березня 2014 року (а.с.12).
Як вбачається з довідки КП «Служба єдиного замовника» від 23 січня 2019 року (а.с.17) в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 .
Відповідно до актів перевірки паспортного режиму від 09 жовтня 2017 року, від 15 жовтня 2018 року, від 23 вересня 2019 року ОСОБА_2 з березня 2015 року не проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 з власної волі понад один рік не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачкою права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеної квартири.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачку по справі.
Керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 січня 2020 року

Суддя