П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року м. Київ

Справа №759/7743/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пиляй С.І

стягувач - ОСОБА_2

Справа №759/7743/19
№ апеляційного провадження:22-ц/824/7616/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Горбенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Горбенко Н.О. 27 лютого 2020 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пиляй С.І., стягувач - ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Святошинського районного суду м. Києва до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою про визнання дій державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана постановапро відкриття провадження ним не отримувалась, про відкриття виконавчого провадження йому не було відомо, що є порушенням в діях державного виконавця. Зазначає, що 18.01.2019 року скаржник отримав відповідь від АТ «Укрсиббанк», з якої йому стало відомо про існування виконавчого провадження ВП № 57829926. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 57829926 від 04.12.2018 року йому було направлено Печерським районним відділом ДВС м.Київ 03.04.2019 року, а отримано скаржником 06.04.2019 року. Вважає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 57829926 від 04.12.2018 року суперечить вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, а постанова є такою, що підлягає скасуванню. Стосовно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника № 57829926 від 13.12.2018 року, скаржник зазначає, що вищезазначену постанову йому також не було направлено. Зазначає, що державним виконавцем не було направлено на адресу боржника розрахунку заборгованості, розмір заборгованості по сплаті аліментів не відповідає дійсності, державним виконавцем не перевірено місце реєстрації та проживання боржника, не врахований майновий та фінансовий стан боржника. Вважає, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника № 57829926 від 13.12.2018 року суперечить вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Вважає, що дії державного виконавця є протиправними та упередженими, які суперечать вимогам закону. З урахуванням наведеного, скаржник просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 57829926 від 04.12.2018 року та постанову про арешт коштів боржника № 57829926 від 13.12.2018 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року в задоволення скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 57829926 від 04 грудня 2018 року, а також визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення арешту на рахунки боржника від 13 лютого 2019 року.

Вказує, що в 2018 році він відкрив картковий рахунок у відділенні АТ «УкрСибанк» № 399 м. Вінниця, з метою отримання соціальної допомоги для дитини померлого годувальника - його сина ОСОБА_3 .

В січні 2019 року, картковий рахунок на який надходила зазначена допомога для сина, булу заблоковано.

Зазначає, що в порушення вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення документів виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження, направлено йому лише 03 квітня 2019 року рекомендованим листом, та отримано ним 06 квітня 2019 року. Таким чином, державний виконавець в порушення вимог закону не вчинив передбачені законом дії щодо своєчасного направлення стороні документів, та фактично позбавив його права на захист як сторони виконавчого провадження.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Оскільки розгляд справи розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 серпня 2004 року (справа № 2-3425/2004р.) позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 30 липня 2004 року і до повноліття дитини.

25.01.2017 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-3425/04 про стягнення зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 30 липня 2004 року і до повноліття дитини.

Як встановлено, на примусовому виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження № 57829926, за виконавчим документом - виконавчий лист Святошинського районного суду м. Києва № 2-3425/04 від 25.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Пиляй С.І. від 04.12.2018 року відкрито виконавче провадження за № 57829926.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Пиляй С.І. від 13.12.2018 року накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

В даному виконавчому провадженні державним виконавцем зроблено запити до відповідних органів з метою виявлення майна боржника, банківських рахунків, джерел отримання доходів.

Згідно листа Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.05.2019 року № В/2 28.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 57829926 до Староміського ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, за місцем реєстрації боржника. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто повноліття сина ОСОБА_4 , заборгованість по сплаті аліментів становить 192 718,02 грн.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходи з того, що скарга на дії державного виконавця подана Штефаном О.Ю з пропуском строку, встановленого законом. Разом з тим, клопотання про поновлення пропущеного строку та про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з даною скаргою заявником не подано.

Крім того, посилання скаржника на незаконне накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 не обґрунтовані вимогами закону та не підтверджені доказами. Законом надано право виконавцю накладати арешт на майно боржника фактично після відкриття виконавчого провадження, і терміновість таких дій відповідає меті інституту примусового виконання рішення суду. Накладення арешту на кошти на рахунках боржника не є порушенням закону, тим більше враховуючи, що державним виконавцем були вжиті дійові заходи щодо збирання такої інформації у законний спосіб. Не виявлено порушень заборон та обмежень щодо арешту певних рахунків і коштів, - такого заявник не довів.

В цілому дані постанови законні, дії виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, є правомірними. При цьому суд також враховує, що оскаржуваними постановами не порушено законні інтереси скаржника, які мають бути направлені на своєчасне виконання судового рішення. Той факт, що накладення арешту на кошти боржника створило певні незручності для нього і унеможливило використання рахунків у цілях, що суперечать виконанню судового рішення, не може розглядатись як порушення прав особи.

Таким чином, заявником не доведено порушення її прав як боржника у даному виконавчому провадженні, не встановлено протиправності чи незаконності в діях державного виконавця, скарга в даній частині є необґрунтованою, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.1,2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Невручення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів боржника стороні виконавчого провадження не може свідчити про їх незаконність.

Встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 57829926 від 04.12.2018 року ОСОБА_1 отримав поштовим відправленням АТ «Укрпошта» 06.04.2019 року.

Згідно матеріалів виконавчого провадження № 57829926 встановлено, що постанови відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, обґрунтовані, в них зазначено всі необхідні реквізити. Постанови винесені посадовою особою в межах її повноважень. Державним виконавцем були вчинені дійові заходи по збиранню інформації щодо наявного у боржника майна, банківських рахунків, джерел отримання доходів і дана мета повністю узгоджується з суттю виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду. Накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , який не виконав рішення суду добровільно, відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, вимогам ЦПК України щодо остаточності і обов`язковості судового рішення та необхідності його виконання, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем не було направлено на адресу боржника розрахунку заборгованості, розмір заборгованості по сплаті аліментів не відповідає дійсності, державним виконавцем не перевірено місце реєстрації та проживання боржника, не врахований майновий та фінансовий стан боржника.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, державним виконавцем проводились розрахунки заборгованості по аліментам 05.12.2018 року та у березні 2019 року згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділу Х п.18 Інструкції з організації виконання рішень, ст.. 182,194,195 СК України, Закону України «Про державний бюджет». Станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 розмір заборгованості по аліментам становить 192 718,02 грн. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 57829926, розрахунки заборгованості адресовані боржнику та стягувану для направлення їм для відома. Державним виконавцем були вчинені дійові заходи по збиранню інформації щодо наявного у боржника майна, банківських рахунків, джерел отримання доходів і дана мета повністю узгоджується з суттю виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду. Згідно виконавчого листа № 2-3425/04 від 25.01.2017 року боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження/місце проживання боржника значиться: АДРЕСА_3 ), тобто виконавчий лист направлено для виконання за місцем проживання боржника, тобто до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що скарга на дії державного виконавця подана з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 57829926 від 04.12.2018 року ОСОБА_1 отримав поштовим відправленням АТ «Укрпошта» 06.04.2019 року.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 28.02.2019 року про видачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження адресованій Печерському районному відділу державної виконавчої служби м.Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, боржник ОСОБА_1 вказує, що в лютому 2019 року від АТ «УкрСибБанк» йому стало відомо про існування виконавчого провадження № 57829926.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 2 ст. 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Таким чином, скарга ОСОБА_1 подана до суду з пропуском десятиденного строку, встановленого ст.. 449 ЦПК України.

У частині 1 ст. 126 ЦПК України, містяться положення про те, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналогічні положення містяться і в роз`ясненнях Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах.

Так, у абзаці 3, 4 п. 16 цієї Постанови визначено, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом. Разом з тим, клопотання про поновлення пропущеного строку та про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з даною скаргою заявником не подано.

Законом не передбачена можливість вирішення питання про поновлення строку за ініціативою суду, навіть у випадку отримання постанови чи повідомлення про вчинення оскаржуваних дій з запізненням. Зазначена обставина лише може бути поважною причиною для поновлення строку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки такі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки є аналогічними за змістом скарги на дії державного виконавця, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: В.А. Кравець

О.І. Шкоріна