печерський районний суд міста києва
Справа № 353/377/18-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва, у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.

за участю секретаря судового засідання - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. Стасюка Івана Івановича від 30.08.2020 у рамках виконавчого провадження №28094919,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року у провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. надійшла скарга ОСОБА_1 постанову головного державного виконавця Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. Стасюка Івана Івановича від 30.08.2020 у рамках виконавчого провадження №28094919.

Скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням приписів законодавства, а відтак вказане рішення підлягає скасуванню, внаслідок його протиправності.

З врахуванням зазначених обставин, ОСОБА_1 просить слідчого суддю, постанову головного державного виконавця Тлумацького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюка І.І. від 30.03.2018 р. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1309-1/10 виданого 14.07.2011 р. виданого Печерським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 2382977,03 грн., якою постановлено описати на накласти арешт на майно: Folkswagen Jetta 1.6. місцезнаходження: Івано-Франківська область, Тлумацький район, м. Тлумач, вул. Винниченка,146, визнати неправомірною та скасувати.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.

Рішенням Печерського районного суду м. Київ від 03.07.2011 р. був задоволений позов ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 2 382 977,03 грн.

Постановою старшого державного виконавця Тлумацького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пахолік Р.В. від 11.08.2011 р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 2 382 977,03 грн.

Так, постановою головного державного виконавця Тлумацького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюка I.I. від 30.03.2018 р. на виконання виконавчого листа № 2-1309-1/10 виданого 14.07.2011 р. виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів в розмірі 2 382 977,03 грн., було накладено арешт на майно: Folkswagen Jetta 1,6, місцезнаходження: Івано-Франківська область, Тлумацький район, м. Тлумач, вул. Винниченка, 146; рік випуску (1988), колір червоний; № двигуна НОМЕР_1 ; ДНЗ № НОМЕР_2 ; № техпаспорта НОМЕР_3 ; № кузова НОМЕР_4 , що належить боржнику: ОСОБА_1 .

На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження: не відчужувати, не розкомплектовувати, не знищувати.

Вирішено призначити відповідальним зберігачем та попередити його про відповідальність ОСОБА_2 .

Так, скаржник вважає, що дане рішення державного виконавця порушує його право на справедливий суд, оскільки виконання судового рішення є однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а тому є неправомірним.

При постановленні оскаржуваної постанови, на думку скаржника, головним державним виконавцем Тлумацького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Стасюком І.І. при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано дві важливі для виконавчого провадження обставини: факт оплати скаржником платежу в сумі 7230 грн. на рахунок ВДВС Тлумацького районного управління юстиції, про що свідчить квитанція № 111943 від 19.11.2015 р. та факт укладення мною мирової угоди зі стягувачем - ПАТ «Дельта Банк».

Так, згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення . Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За приписами ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Окрім цього, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, п. 14 ч.3 ст. 18 цього Закону виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Зі змісту п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, вбачається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження`державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Згідноз ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження`заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Як передбачено ч. 1ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження`звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частинами 1 та 2ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження`визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження`у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Так, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, суд дослідивши обґрунтування скаржника, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки підстави, на які посилаюється скаржник, які, на його думку, можуть слугувати скасуванню даної постанови, не підкріплюються належними доказами.

Окрім цього, суду ані скаржником, ані державним виконавцем не надано належних документів, з метою належного дослідження доказів у справі, таким чином, скарга є необгрунтованою.

Разом з цим, суд звертає увагу, що одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 11-13, 89, 95, 223, 247, 258, 260-261, 351-354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Тлумацького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській обл. Стасюка Івана Івановича від 30.08.2020 у рамках виконавчого провадження №28094919 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Т.Г. Ільєва