Справа № 545/1177/19
Провадження № 2/545/42/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді: Путрі О.Г.

при секретарі: Лабовкіній Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначив, що з 2013 року по 2018 рік перебував з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, від яких народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час державної реєстрації народження доньки перебував у відрядженні, а тому відповідач, скориставшись його відсутністю , зареєструвала народження доньки самостійно, надавши їй своє прізвище - ОСОБА_2 . Після народження дитини надавав відповідачеві та дитині матеріальну допомогу, приймав участь у вихованні та утриманні доньки.

Вказав , що з серпня 2018 року не проживають з відповідачем однією сім`єю та не підтримують фактичні сімейні відносини, відповідач перешкоджає у побаченнях з дитиною. У зв`язку із чим прохав суд визнати його батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 21.05.2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов , в якому вона визнала , що біологічним батьком дитини є позивач . Проти задоволення позову заперечувала , зазначивши , що позивач веде себе аморально, зловживає спиртними напоями, систематично її ображає . Прохала суд застосувати строки позовної давності.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній наполягав на задоволенні позову. Вказав, що до заявленої ним позовної вимоги строки позовної давності не застосовуються.

Ухвалами суду від 09.10. 2019 року, 06 .12. 2019 року та 10 .03. 2020року за клопотанням позивача призначалася судова молекулярно-генетична експертиза ,

яка не була проведена у зв`язку з неявкою відповідача та дитини до експертної установи для відбору зразків.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.09.2020 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Руляков В.В. позов підтримали, пославшись на наведені в ньому підстави та обставини.

Відповідач в судовому засіданні визнала факт, що біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 . Проте проти задоволення позову заперечувала, оскільки вважає , що позивач не здатний належним чином піклуватися про доньку.

Заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.12.2014 року Київським відділом ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції , актовий запис № 1381, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі відомості про батька зазначений ОСОБА_6 , матір`ю зазначена ОСОБА_2 ( а.с. 175 ).

Запис про батька дитиниОСОБА_5 вчинений за вказівкою матері у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 СК України ( а.с.14) .

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до положень пунктів 4-9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних,

що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов :

1)для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2)сторонами ( стороною ) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судова молекулярно-генетична експертиза, призначена ухвалами суду від 09 жовтня 2019 року, 06 грудня 2019 року та 10 березня 2020 року на предмет того, чи є позивач батьком дитини, не була проведена у зв`язку з неявкою матері та дитини до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для відбору зразків, що підтверджується матеріалами справи.

Так, з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та листів експертної установи від 14.11.2019 р., 03.04.2020 р. вбачається, що відповідач неодноразово повідомлялась про необхідність надання біологічного матеріалу для проведення експертизи або про необхідність явки до експертно-криміналістичного центру для відбору експериментальних зразків матеріалу, але зразки для проведення експертизи нею не були надані та до експертів відповідач з неповнолітньої донькою не з`явилася.(а.с. 102,113,120,106,146,152,157).

Факт неявки відповідача з неповнолітньою дитиною до експертної установи для відібрання зразків матеріалу для проведення експертизи також підтверджується повідомленнями Державного НДЕКЦ МВС України про неможливість проведення експертизи від 03.01.2020 р. та 01.06.2020 р. ( а.с. 126-127,161-162 ).

Таким чином , суд приходить до висновку, що системне та неодноразове ухилення відповідача від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її та дитини до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт, який вона в судовому засіданні не заперечувала, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.

Крім того , суд надає належну оцінку доказам, наданих позивачем, а саме фотокарткам, де позивач зображений з відповідачем та дитиною у сімейній обстановці та приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала факт, що позивач являється батьком неповнолітньої ОСОБА_5 .

Клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, передбачених частиною другою статті 129 СК України, не підлягає задоволенню, оскільки положення цієї статті стосуються спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, а тому не можуть бути застосовані до вимог про визнання батьківства відносно дитини, у записі про народження якої внесено відомості про батька дитини за вказівкою матері на підставі статті 135 СК України, що узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного Суду України від 27.04.2017 року по справі № 6-617цс17.

Таким чином, суд, проаналізувавши зміст норм права та встановлених фактів, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 12,13,141,259,263-265,352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( місце проживання :

АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( місце проживання : АДРЕСА_2 ) про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп. ) .

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. Г. Путря