Справа № 219/9306/19
Провадження № 2/219/443/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Петрейко А.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмуті Донецької області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватизувала квартиру АДРЕСА_1 . 04 серпня 1995 року їй було видане свідоцтво на право власності на житло. 16.08.1995 року інформація про вищевказану угоду була зареєстрована в Артемівському бюро технічної інвентаризації за номером реєстрації 33-7422. Вона є одноосібним власником даної квартири. 18 лютого 2016 року місто Артемівськ було перейменоване в місто Бахмут, в АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 . З липня 2014 року в даній квартирі був зареєстрований її знайомий - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який деякий час проживав разом із нею. З 16 липня 2018 року по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у даній квартирі не проживає без поважних причин, оскільки виїхав до м. Київ. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла він не приймає. Його місцезнаходження їй невідоме. Крім того, факт реєстрації відповідача у даному житловому приміщенні перешкоджає їй оформити житлову субсидію, що, у свою чергу, негативно впливає на її майновий стан, тобто, у даному випадку йдеться про порушення її прав як власника. За відсутності добровільної згоди відповідача вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила її задовольнити. Пояснила, що з 16 липня 2018 року по теперішній час ОСОБА_2 у даній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. З цієї причини не може оформити субсидію. Поїхав в м. Київ, та не повернувся.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 , позов визнав в повному обсязі, зазначивши, що він міг і добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1995 року № 7476 належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9). Даний факт підтверджується технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1 (а. с. 12).

Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року

№ 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» містоАртемівськ Донецької області було перейменоване на місто Бахмут Донецької області.

Згідно переліку вулиць, та інших об`єктів топоніміки м. Артемівська, які перейменуванні відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соцалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», затвердженого Рішенням Артемівської міської ради від 23.09.2015 року № 6/72-1287, АДРЕСА_1 була перейменована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки голови квартального комітету мікрорайону «Центральний» від 15.08.2019 року № 1421 за адресою: АДРЕСА_1 з 18.07.2014 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а. с. 8). Даний факт підтверджується актом про не проживання голови квартального комітету № 16 від 16.08.2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18.07.2014 року, але з 16.07.2018 року фактично проживає за іншою адресою (а. с. 7), та домовою книгою для прописки громадян, мешкаючих в будинку АДРЕСА_1 , згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.07.2014 року (а. с. 10-11).

Згідно довідки Бахмутської міської ради Донецької області, яка надійшла до суду 29.08.2019 року за № 27162, за даними реєстру територіальної громади м. Бахмут фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 18.07.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16).

До теперішнього часу у спірній квартирі залишається зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який у квартирі по АДРЕСА_1 з 18.07.2014 року не проживає, квартирою не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, його особистого майна та речей у квартирі немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема актом про не проживання від 16.08.2019 року (а. с. 7).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права власності користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи с того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 з 2018 року, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 16, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Донецького апеляційного суду, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 09.01.2020 року.

Суддя Н.М. Медінцева