Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/71/18
Провадження № 2/711/20/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.,

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання нікчемними кредитних договорів,

в с т а н о в и в :

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання нікчемними кредитних договорів.

В обґрунтування позову вказує, що 12.05.2011 року, вона (позивачка) оформила кредитну картку ПАТ «А-Банк» № НОМЕР_1 , якою вона не користувалась та нікому не передавала.

В кінці травня 2016 року, вона (позивачка) звернулась до відділення ПАТ «А-Банк» де дізналась, що на її ім`я без її відому було відкрито три кредитні рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 за ними вона нібито має заборгованість близько 30000 грн. Однак будь яких дій щодо оформлення цих кредитів, вона не здійснювала та грошових коштів від банку не отримувала.

Переглянувши інформацію про рух коштів по кредитним рахункам вона дізналась, що 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.06.2016 року невідомою особою чоловічої статі за допомогою банкоматів ПАТ «А-Банк», за адресою: бул. Шевченка, 430, вул. Різдвяна, 43 та вул. С.Смірнова, 6 в м.Черкаси були оформлені послуги (кредити) «Миттєва розстрочка» та знято грошові кошти в сумі 24648 грн.

Вказаною невідомою особою чоловічої статі за допомогою банкомату було внесено до її (позивачки) особистих даних 24.05.2016 року о 22:24:21 за допомогою номеру мобільного телефону НОМЕР_4 та були здійснені всі підтвердження на отримання кредиту по її картковому рахунку.

В подальшому, вона (позивачка) зверталась до служби безпеки банку та телефонувала на гарячу лінію для блокування вказаної картки,

Також вона зверталася до Черкаського відділу поліції ГУТІП в Черкаській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відомості по її заяві були внесені до ЄРДР за №0005937 від 13.07.2016 року, досудове розслідування триває до даного часу. В даному кримінальному провадженні вона являється потерпілою.

Крім того, вказує, що вона неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з цього приводу та повідомляла, що будь яких кредитів особисто не оформляла та кошти від банку не отримувала. Також просила припинити нарахування процентів за вказаними кредитами. Однак відповідач вищевикладені обставини ігнорує та продовжує вимагати з неї кошти, яких вона не отримувала.

Також вказує, що відповідач у письмовій вимозі про усунення порушень повідомив її проте, що станом на 17.05.2017 року вона має заборгованість у розмірі 52083 грн. 85 коп. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31631 грн. 13 коп.; відсотків у розмірі 2265 грн. 98 коп.; пені у розмірі 15230 грн. 37 коп.; штрафів (фіксована сума) у розмірі 500 грн.; штрафів (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2456 грн. 37 коп.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 2 ст. 218 ЦК України зазначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Вказує, що службою безпеки банку (відповідача) отримано фото особи, яка незаконно заволоділа коштами банку використовуючи при цьому її (позивачки) картковий рахунок.

Відповідно до частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки при укладенні 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.06.2016 року між нею (позивачкою) та відповідачем договору про надання споживчого кредиту не було дотримано вимог законодавства щодо письмової форми договору, вказаний договір є нікчемним так, як його безумовна недійсність прямо встановлена законом.

А тому, просить: визнати нікчемним кредитні договори «Миттєва розстрочка», укладені 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.06.2016 року між нею - ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; зобов`язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» закрити карткові рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 за послугою «Миттєва розстрочка».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання нікчемними кредитних договорів.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2018 року частково задоволено клопотання про витребування доказів, витребувано в АТ КБ «Приватбанк» належним чином засвідчені копії Договорів укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», в межах яких позивачкою ОСОБА_1 були відкриті рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , а також довідки про рух коштів по вищевказаним рахункам.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.07.2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Акцент-Банк».

16.10.2018 року представником АТ «А-Банк», за довіреністю Омельченко Є.В., подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в зв`язку з його безпідставністю. Також просить врахувати, що АТ «Акцент-Банк» не має власних банкоматів, а тому і зняти кошти позивачки через банкомат АТ «Акцент-Банк» ніхто б не зміг.

Крім того вказує, що при отриманні банківської картки, позивачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. В даній Анкеті позивачка зазначала про свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку. Згідно п. 2.1.4.5 даних Умов та Правил позивачка, як Держатель картки зобов`язалася: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу; нести відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта; не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена.

Згідно п.п. 2.1.4.7 вказаних Умов та Правил Власник Картки зобов`язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втрати Картки/ПІН-коду/постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

Згідно п.п. 2.1.4.8 Умов та Правил у разі втрати Картки /ПІНа /постійного пароля/ одноразових паролів або виникнення в Власника підозр, що Картка /ПІН/постійний пароль/ одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки /ПІНа/постійного пароля/ одноразових паролів Власник повинен негайно виконати одну з наступних дій: звернутися до Банку за телефонами 0 (цілодобово, по Україні - безкоштовно, з мобільних телефонів - платно), НОМЕР_5 (для дзвінків з-за кордону); звернутися до Банку і заявити про втрату картки (у випадку втрати картки); якщо картка підключена до послуги MobileBanking - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання системи MobileBanking; якщо Клієнт підключений до Internet Banking ABank24 - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання сервісу.

Власник відповідає за усі операції з карткою, зроблені: по дату отримання Банком повідомлення від Клієнта про втрату картки включно (звернення за телефонами 0 НОМЕР_6 (цілодобово, по Україні - безкоштовно, з мобільних телефонів платно), НОМЕР_5 (для дзвінків з-за кордону) або через звернення до Банку); по дату одержання Банком повідомлення про втрату картки, відправленого у відповідності з Керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking Приват-24, включно.

Якщо інформація про персональні дані клієнта, PIN-код, реквізити картки стала доступною третім особам, Власник повинен негайно сповістити про це Банк за телефонами 0 (цілодобово, по Україні - безкоштовно), НОМЕР_5 (для дзвінків з-за кордону). Для подальшого використання Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску картки (карток) та зміни персональних даних що дають доступ до віддаленого управління рахунками клієнта».

Крім того, вказує, що позивачка не отримувала в АТ «Акцент-Банк» кредитну картку НОМЕР_1 , а отримувала кредитну картку НОМЕР_3 , єдину кредитну картку, видану на підставі власноруч підписаної позивачкою Анкети.

Згідно п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно із п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Вказує, що позивачка своєчасно не повідомила Банк про втрату кредитної картки, карткою не розраховувались в магазинах, а з неї зняли грошові кошти в банкоматі, чого без знання ПІНу зробити не можливо.

Також вказує, що факт звернення позивачки до правоохоронних органів та, навіть, порушення кримінальної справи, не підтверджує наявність факту викрадення картки у позивачки до закінчення проведення досудового розслідування та постановлення відповідного судового рішення.

За таких підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні (18.07.2018 року, 24.07.2020 року, 18.09.2020 року) представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Попельнюх Т.І. просила відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю. Також просила врахувати що діями відповідача - АТ КБ «Приватбанк» не було завдано шкоди позивачці, оскільки переказ коштів неможливий без знання особистої інформації клієнта, а відповідальність за розголошення такої інформації несе клієнт.

В судове засідання 22.10.2020 року представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Попельнюх Т.І. не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена в установленому законом порядку.

В судове засідання представник відповідача АТ «А-Банк» не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. В письмовому відзиві на позовну заяву від 16.10.2018 року представник відповідача АТ «А-Банк», за довіреністю Омельченко Є.В., просив розглядати справу за відсутності представника АТ «А-Банк».

Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника - Сергієнко О.П., пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» - Попельнюх Т.І. (с/з 18.07.2018 року, 24.07.2020 року та 18.09.2020 року), дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В судовому засіданні вставлено, що 12.05.2011 року позивачка ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, погодилася та ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» надала свою згоду на те, що Заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають Договір, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно вказаної Анкети-заяви фінансовим телефоном позивачки є номер мобільного телефону НОМЕР_7 (а.с. 198-199 т. 1).

Таким чином між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позивачці кредитний ліміт на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В межах вказаного Договору 08.05.2013 року позивачці ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_2 , 24.05.2016 року - кредитну картку № НОМЕР_1 .

Також в судовому засіданні встановлено, що 11.02.2015 року позивачка ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, погодилася та ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві «Акцент-Банк» надала свою згоду на те, що Заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають Договір, укладений між нею та ПАТ «Акцент-Банк». Згідно вказаної Анкети-заяви фінансовим телефоном позивачки є номер мобільного телефону НОМЕР_7 (а.с. 151 т. 1).

Таким чином між позивачкою та ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк», був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позивачці кредитний ліміт на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На виконання вказаного Договору, 11.02.2015 року позивачці ОСОБА_1 був відкритий картковий рахунок в АТ «Акцент-Банк» та видана кредитна картка № НОМЕР_3 .

Вказані обставини не заперечувались представником АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні та представником АТ «Акцент-Банк» у поданому 16.10.2018 року відзиві на позовну заяву.

Доказів існування між сторонами будь-яких інших договорів, а саме Кредитних договорів «Миттєва розстрочка», які укладені 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.06.2016 року суду не надано.

У відповідності до статей 15, 16 ЦК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи чи інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України розмежовано недійсні правочини на нікчемні - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до положень частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

З огляду на наведене, а також за відсутності належних доказів про укладення між ОСОБА_1 та відповідачами (АТ КБ «Приватбанк», АТ «Акцент-Банк») 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.06.2016 року Кредитних договорів «Миттєва розстрочка» (як про це зазначає позивачка та які вона просить визнати нікчемними), підстав вважати, що такі договори між сторонами укладалися та визнання їх нікчемними немає.

Надане в якості доказу існування таких договорів письмове повідомлення АТ КБ «Приватбанк» з якого вбачається, що по послузі «Миттєва розстрочка» було укладено три угоди в трьох банкоматах, а саме 26.05, 28.05, 30.05, в розумінні чинного процесуального законодавства не може належним доказом існування таких Кредитних договорів, оскільки з нього не вбачається, кому саме воно адресоване - ОСОБА_1 чи іншій особі, тому відповідно і викладена в ньому інформація не може бути взята судом до уваги. Крім того, сама позивачка вказує, що вона таких договорів не укладала і кредитних коштів не отримувала.

За викладених підстав, неукладений договір не може бути визнаний нікчемним.

Разом з тим, суд враховує і наступне.

Як зазначає позивачка в травні 2016 року із повідомлень Банку, які надійшли їй на мобільний телефон, їй стало відомо про те, що вона має заборгованість по оплаті кредиту і уже у відділенні Банку вона дізналася, що на її ім`я без її відому було відкрито три кредитні рахунки.

В зв`язку з цим позивачка зверталася до правоохоронних органів, а саме до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідні відомості по заяві ОСОБА_1 від 13.07.2016 року були внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 192 КК України, кримінальне провадження №0005937 із фабулою, що 06.07.2016 року невстановлена особа шляхом обману без ознак шахрайства зателефонувала на мобільний телефон останньої та заволоділа грошовими коштами в сумі понад 10000 грн. (а.с. 27, 36, 39 том 1).

Як вбачається із виписок по карткових рахунках в AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 (в дати про які вказує позивачка) були здійснені наступні операції: 26.05.2016 року - зарахування процентів за вкладом з «Скарбнички» 26**26 на суму 5 грн. 28 коп.; 30.06.2016 року - придбання товарів на суму 449 грн. 55 коп. (а.с. 16, 18, 19, 20, 22, 192-197 том. 1).

Крім того, з виписки по картковому рахунку в AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 вбачається, що 24-25.05.2016 року був здійснений переказ з картки НОМЕР_8 через IVR-меню на суму 14400 грн. та зняття коштів на суму 14000 грн. (а.с. 192-194 том 1). Однак вказані операції позивачка під сумнів не ставить та їх не оскаржує.

Із виписки по картковому рахунку в AT «Акцент-Банк» № НОМЕР_3 (в дати про які вказує позивачка), а саме 26.05.2016 року був здійснений переказ в свою «Копілку» НОМЕР_9 на суму 9 грн. 92 коп. та списання з карткового рахунку на суму 9 грн. 92 коп. Інших операцій в зазначені позивачкою дати здійснено не було (а.с. 7, 152 том 1).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 14.07.2016 року наданої клієнту ОСОБА_1 вбачається, що номер мобільного телефону НОМЕР_4 , був внесений до особистих даних клієнта 24.05.2016 року о 22:24:21 (а.с. 43 том 1), .

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 1092 ЦК України , якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів.

Так, згідно п.п. 5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005937 від 14.07.2016 року за ч. 1 ст. 192 КК України, відомості про яке були внесені до ЄРДР за якою ОСОБА_1 від 13.07.2016 року про те, що 06.07.2016 року невстановлена особа шляхом обману без ознак шахрайства зателефонувала на мобільний телефон останньої, котра перебувала за адресою проживання АДРЕСА_1 та заволоділа грошовими коштами в сумі понад 10000 грн. (а.с. 36 том 1). Однак наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивачки до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Як зазначає позивачка в позовній заяві 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.06.2016 року від її імені невідомою особою з відповідачами були укладені Кредитні договори «Миттєва розстрочка» та були отримані грошові кошти. Однак належних доказів, які б підтверджували факт укладення таких договорів суду не надано.

Крім того, суд враховує і те, що для здійснення платежу між своїми рахунками/картками через ІVR - меню клієнту необхідно знати 4 останні цифри номерів карток, між якими здійснюється операція. Тобто, особа яка здійснює переказ повинна знати 4 цифри номеру картки, з якої здійснює переказ та 4 цифри номеру картки, на яку гроші будуть переведенні. Тому, навіть якщо із рахунків позивачки і були зняті кошти, як вона про це зазначає, то відповідно шахраю мали були відомі номери карток позивачки, а за розголошення даних відомостей несе відповідальність особисто власник такої картки - в даному випадку ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що навіть не маючи картки, але маючи фінансовий номер телефону не можна зняти кошти не знаючи ПІН-коду картки. За розголошення ПІН-коду несе відповідальність також тільки власник картки - в даному випадку ОСОБА_1 .

Крім того, щоб змінити фінансовий номер телефону необхідно ввести ПІН-код «активної» картки. За розголошення ПІН-коду картки також несе відповідальність тільки власник картки - в даному випадку ОСОБА_1 .

Щодо зміни логіну в Приват 24, то його можливо змінити лише після того, як було здійснено вхід до Приват 24. Проте, зайти до Приват24 необхідно не лише мати номер телефону, але й знати пароль входу або ж у випадку його зміни знати ПІН-код будь-якої своєї активної картки.

Із врахуванням вищезазначеного, можна зробити висновок проте, що недостатньо лише випустити іншу сім-картку Клієнта або мати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще обов`язково знати пароль входу до Приват24 або, щоб його змінити знати ПІН - код картки Клієнта, щоб зняти кошти в банкоматі без картки необхідно також знати ПІН-код картки, з якої знімаються кошти, для того щоб змінити фінансовий номер необхідно в обов`язковому випадку вводити ПІН-код картки, для того, щоб перевести гроші через IVR- меню необхідно знати 4 цифри карток.

Тобто, без розголошення з боку позивачки ОСОБА_1 ПІН-коду та номерів своїх карток інша особа навіть перевипустивши сім-картку, або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до Приват 24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти.

Тому, є всі підстави вважати, що така конфідеційна інформація була розголошена особисто власником вищезгаданих карток - ОСОБА_1 (в тому числі випадково) третім особам, якими в подальшому і було знято кошти з рахунків позивачки, як вона про це зазначає.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, саме позивачка повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Згідно з п. 14.3 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705).

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п. 7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За таких підстав, суд вважає, що зняття коштів 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та 30.05.2016 року з рахунків позивачки (як про це зазначає позивачка) було б можливим лише у зв`язку з розголошенням позивачкою персональних даних третім особам, та до повідомлення позивачки про блокування таких рахунків.

А тому, з урахуванням предмету позову та доказів якими він обґрунтовується, а також із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання Кредитних договорів «Миттєва розстрочка» від 26.05.2016 року, 28.05.2016 року та від 3006.2016 року нікчемними та зобов`язання відповідачів закрити карткові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 за послугою «Миттєва розстрочка».

Керуючись ст. ст. 12-13, 12-13, 76,81, 141, 247, 263-265, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1071, 1073 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, визнання нікчемними кредитних договорів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст судового рішення складений 06.11.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко