Постанова

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 757/13772/16-ц

провадження № 61-36087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня

2017 року у складі судді Фаркош Ю. А. та постанову Апеляційного суду

міста Києва від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), про визнання поруки припиненою.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 02 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та

ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 44.29/84/07-Zn, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 270 000,00 доларів США, зі сплатою 13,6 процентів річних за користування кредитними коштами, на строк до

01 листопада 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 листопада 2007 року між ним та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», укладено договір поруки № 44.29/84-П1/07-Zn, за умовами якого він поручився перед ВАТ «Кредитпромбанк» за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 02 листопада 2007 року в повному обсязі.

29 грудня 2008 року відповідач направив йому вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом до 29 січня 2009 року.

Посилаючись на те, що ПАТ «Кредитпромбанк» у визначений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шестимісячний строк, не звернувся до нього, як поручителя, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив визнати поруку припиненою з 30 липня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано поруку, що виникла на підставі договору поруки від 02 листопада

2007 року № 44.29/84-П1/07-Zn, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , припиненою з 30 липня 2009 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договором поруки не встановлений строк його дії. Ураховуючи, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов договору, ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», направило поручителю вимогу від 29 грудня 2008 року про дострокове погашення заборгованості у повному обсязі, у строк до 29 січня 2009 року, суд дійшов висновку, що право відповідача на звернення до суду з позовом до поручителя виникло протягом шести місяців з моменту зміни строку виконання основного зобов`язання, тобто з 29 січня 2009 року і діяло до

30 липня 2009 року. Пред`явленням вимоги до поручителя відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є позовна заява. Оскільки банк не звернувся з позовом до поручителя в межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука ОСОБА_1 щодо забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором припинилася 30 липня 2009 року, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, заочне рішення рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Апеляційний суд вказав, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, що означає про неможливість вчинення кредитором жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем), а тому апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність заявленого ПАТ «Дельта Банк» клопотання про застосування позовної давності.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ «Дельта Банк», у якій заявник просив скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки вимозі банку про погашення заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2008 року, зокрема, тому, що відповідач вимагав погасити саме строкову (поточну) заборгованість станом на 29 грудня 2008 року у розмірі 254 994,78 доларів США, а не дострокового погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку позовної давності для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом, починається з часу прострочення сплати чергової частини заборгованості і припиняється лише в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Ураховуючи, що строк дії кредитного договору визначено до

01 листопада 2022 року, що виключає можливість визнання договору поруки припиненим на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки перебіг шестимісячного строк відраховується від 10 числа останнього чергового несплаченого місячного платежу відповідно до умов кредитного договору.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 02 листопада 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та

ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 44.29/84/07-Zn, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 270 000,00 доларів США, зі сплатою 13,6 процентів річних за користування кредитними коштами, на строк до

01 листопада 2022 року.

Згідно з пунктом 4.6 кредитного договору, у разі не дотримання позичальником умов цього договору, а також у разі погіршення фінансового стану позичальника, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування ним, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави (іпотеки), що виступає забезпеченням виконання цього договору. За наявності обставин, визначених пунктом 4.6 цього договору, банк рекомендованим листом надсилає на адресу позичальника, зазначену в розділі 8 цього договору, письмове повідомлення-вимогу, де зазначає термін для дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування ним. У разі невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту та нарахованих процентів, що міститься в письмовому повідомлені-вимозі банку, в термін визначений таким письмовим повідомленням-вимогою, остаточний термін повернення кредиту, визначений пунктом 1.1 цього договору, змінюється. Таким терміном буде вважатись термін, визначений банком у письмовому повідомлені-вимозі, при настанні якого позичальник має виконати вимогу банку щодо дострокового повернення кредиту та сплати процентів. При цьому сторони досягли згоди, що така зміна остаточного терміну повернення кредиту, визначеного пунктом 1.1 цього договору, яка є наслідком настання обставин, визначених пунктом 4.6 цього договору, настає без укладенняміж сторонами будь-яких додаткових угод до цього договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», укладено договір поруки № 44.29/84-П1/07-Zn, за умовами якого позивач поручився перед ВАТ «Кредитпромбанк»

за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від

02 листопада 2007 року в повному обсязі.

29 грудня 2008 року ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», надіслало позичальнику ОСОБА_2 та поручителю

ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 35386/49.29-22723-49.4, у якій вимагало дострокового повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом станом на 29 грудня

2008 року у розмірі 257 924,02 доларів США до 29 січня 2009 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 листопада 2007 року № 44.29/84/07-Zn та договором поруки від 02 листопада 2007 року № 44.29/84-П1/07-Zn.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Ураховуючи наведене безпідставними є посилання заявника на те, що визначений частиною четвертої статті 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення до поручителя є позовною давністю, оскільки зазначений строк має іншу правову природу ніж позовна давність, яка відповідно до статті 256 ЦК України є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Договором поруки від 02 листопада 2007 року № 44.29/84-П1/07-Zn не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, або у разі зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом направлення боржнику вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Ураховуючи, що ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», а в подальшому ПАТ «Дельта Банк», 29 грудня 2008 року направило позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором

№ 35386/49.29-22723-49.4, у якій вимагало дострокового повернення кредиту та процентів за користування кредитом, станом на 29 грудня 2008 року у розмірі 257 924,02 доларів США до 29 січня 2009 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано вказав, що 29 січня 2009 року настав строк для повного погашення заборгованості за кредитним договором (виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі), у зв`язку з чим у відповідача виникло право пред`явити вимоги (звернутися з позовом) до поручителя протягом шести місяців, починаючи з 29 січня 2009 року, і до спливу цього строку - 30 липня 2009 року.

Оскільки з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя ОСОБА_1 , ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», в межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, не звернулось, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про припинення поруки ОСОБА_1 з 30 липня 2009 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки вимозі банку про погашення заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2008 року, зокрема, що банк вимагав не дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, а лише погашення строкової (поточної) заборгованості станом на 29 грудня 2008 року є неспроможними, оскільки у вказаній вимозі відповідач вимагав достроково повернути заборгованість за кредитним договором у розмірі 257 924,02 доларів США, що з урахуванням графіку погашення заборгованості за кредитом, є вимогою про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак