Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2002/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/2002/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року представник в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просив, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 8 000 грн. щомісячно, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с.42). Вимоги обґрунтовував тим, що з 02 березня 2013 року по 2016 рік ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У колишнього подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Рішенням суду дитина залишена проживати із матір`ю, тобто позивачем. Окрім загальних потреб дитина має вади мови та за призначенням лікаря хлопчику належить проходити курси медикаментозного лікування, реабілітації, логопедичної та психологічної корекції, а лише разовий курс лікування складає 1 700 грн. Відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча фізично здоровий та у нього відсутні хронічні захворювання чи група інвалідності. Відповідач неофіційно працює у м.Києві на будівництві багатоповерхових будинків та його заробітна плата складає не менше 20 000 грн. у місяць. У нього немає інших дітей та утриманців. Відповідач через три місяці після розлучення із позивачем придбав автомобіль Volkswagen Passat, 2000 року випуску. Вартість аналогічного автомобіля складає 6 000 дол. США або 150 000 грн. Окрім того, 25 вересня 2019 року відповідач придбав другий автомобіль Toyota Camry, 2006 року випуску, орієнтовною вартістю 216 000 грн., хоча офіційно не працює. Отже, після розірвання шлюбу відповідач придбав майно, вартість кожної одиниці якого є більшою за десятикратний розмір прожиткового мінімуму.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2019 року та до досягнення хлопчиком повноліття. У задоволенні решти позову відмовлено та рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, за яким щомісяця стягувати з нього на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн., а у задоволенні решти позову - відмовити за безпідставністю. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що автомобіль Volkswagen Passat лише формально був зареєстрований на його ім`я. Насправді даний автомобіль придбав не він, а його батько та користується ним останній. Задовго до розірвання шлюбу в них із позивачем існували окремі бюджети. Він на той час працював, мав регулярний дохід, що дозволяло йому заощаджувати. Позивачем не доведено, що його доходи на той час не дозволяли йому придбати даний автомобіль, а зазначена позивачем ціна є абстрактною. На придбання автомобіля Toyota Camry він позичив гроші у знайомого, який має власний бізнес, що доводиться розпискою від 20 вересня 2019 року, у якій вказано, що у разі неповернення позики він зобов`язується віддати куплений ним автомобіль, а позивач не довела, що позичені ним кошти витрачені на інші цілі. На думку скаржника розписка підтверджує походження коштів для оплати придбаного ним автомобіля. Окрім того, позивачем не доведено, що він має регулярний щомісячний дохід у сумі, яка перевищує 20 000 грн. Ним не придбавалася нерухомість, коштовні речі, предмети розкоші, а придбання у 2019 році автомобіля є разовою останньою за кілька років покупкою, й та вчинена на позичені кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема у відзиві наголошується на тому, що бабуся та батьки відповідача не знаходяться на утриманні ОСОБА_2 та за матеріальним станом вони не потребують матеріальної допомоги від нього. Так, бабуся отримує пенсію, а батьки відповідача, хоча оформили інвалідність, але мати ОСОБА_2 є засновником та директором Фермерського господарств «Агромита» та власницею автомобілів: Volkswagen Transporter; ВАЗ 21104; ЗАЗ 10557-73; ВАЗ 211340, а батько є власником Volkswagen Passat, 2006 року випуску. Окрім того, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції обґрунтовано врахував наявність у відповідача двох зареєстрованих транспортних засобів, що підтверджує факт витрат, що не відповідають офіційним джерелам доходу відповідача. Також автомобілю Toyota Camry, який належить відповідачу, присвоєно унікальний державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вартість лише цієї послуги складає 30 000 грн., що зайвий раз підтверджує наявність у відповідача неофіційних доходів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзаци перший та другий частини другої ст.182 СК України).

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що сторони з 02 березня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 (а.с.7).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року шлюб між батьками хлопчика розірваний, а дитина залишена проживати із матір`ю (а.с.8).

ОСОБА_3 та позивач проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Із лікарської довідки вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку через порушення психологічного розвитку з недорозвитком мови. Після 2017 року ОСОБА_3 проходив курси медикаментозного лікування, внаслідок чого спостерігалася нерізко виражена позитивна динаміка, збільшився словарний запас, хлопчик став активнішим в учбовому процесі та його пізнавальна активність пожвавилася. Разом із тим, дитина потребує динамічного спостереження, медикаментозного лікування, логопедичної та психологічної корекції (а.с.10 та зворот).

Окрім того, ОСОБА_3 часто та довготривало хворіє. Діагностовано: анемію1 ст., аденоїдні вегетації 2 ст., прооперований в червні 2019 року - аденотомія, стан після перенесеної у липні 2019 року правобічної пневмонії з бронхоабструктивним синдромом, рецедивуючий ацетонемічний синдром, сечокислий діатез.

Із наданих відповідачем копій довідки та трудової книжки слідує, що ОСОБА_2 з 01 листопада 2016 року по 08 вересня 2017 року працював начальником дільниці ТзОВ «Будівельна компанія «Прайм Констракшн», а з 11 січня 2018 року по 24 червень 2019 року працював на посаді начальника дільниці ТзОВ «Ріола-Модуль ЛТД» та його середньомісячний заробіток за час роботи на останньому товаристві складав 7 944 грн. Відповідач звільнився за згодою сторін.

Батьки відповідача є особами з інвалідністю: батько відповідача - ОСОБА_6 - 2 група безтерміново, а мати відповідача - ОСОБА_7 - 3-я група з датою чергового переогляду 06 листопада 2019 року (а.с.27-29). Разом із тим, належними та допустимими доказами не спростовано тих фактів, що мати відповідача є кінцевим бенефіціарним власником Фермерського господарства «Агромита» та їй на праві власності належать наступні транспортні засоби: Volkswagen Transporter,2002 року випуску; ВАЗ 21104, 2007 року випуску; ЗАЗ 10557-73, 2010 року випуску; ВАЗ 211340,2008 року випуску (а.с.46-47,48), батькові відповідача на праві власності належить автомобіль Volkswagen Passat, 2006 року випуску (а.с.49). Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відсутні належні докази того, що відповідач несе витрати на утримання своїх батьків. Окрім того, обов`язок щодо утримання бабусі перш за все покладається на її дітей, але у матеріалах справи відсутні докази того, що матеріальний стан дітей бабусі відповідача не дозволяє їм надавати належне утримання своїй матері, що випливає зі змісту ст.266 СК України, тим більше, що бабуся отримує пенсію також.

За таких обставин, наявність у відповідача непрацездатних родичів (батьків, бабусі) ще не свідчить про те, що дані особи перебувають на його утриманні, а тому не впливає на розгляд спору між колишнім подружжям щодо утримання їх неповнолітнього сина, який має хворобливий стан здоров`я та в силу свого малолітнього віку не знатний опікуватися собою самостійно. Дитина наразі повністю залежить від сторін, тобто матері та батька, а на них обов`язок забезпечувати сина матеріально покладений чинним законодавством порівну. Оскільки дитина проживає із матір`ю, то вона несе основний тягар по утриманню сина.

Натомість, після розірвання шлюбу з позивачем відповідач придбав наступні транспортні засоби: з 16 квітня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль марки Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 та 25 вересня 2019 року - зареєстрований автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.70).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що автомобіль Volkswagen Passat лише був зареєстрований на позивача, а купив його батько відповідача та на існування у сторін задовго до розірвання шлюбу окремих бюджетів і накопичення відповідачем заощаджень, враховуючи, що він у той період працював та у середньому отримував щомісяця по 6 395 грн. ґрунтуються на припущеннях, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували правомірність державної реєстрації відповідного транспортного засобу за відповідачем та у рішенні суду про розірвання шлюбу не встановлено, із якого часу сторони припинили ведення спільного господарства.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль Toyota Camry придбаний на позичені відповідачем кошти, беззаперечно не підтверджуються довіреністю та розпискою, що випливає зі змісту цих документів, які не є скоординованими між собою. Так, у довіреності від 09 червня 2019 року відсутні застереження щодо розстрочення платежу, а у розписці від 20 вересня 2019 року не зазначено, з якою метою відповідач позичив у ОСОБА_8 кошти та зазначається лише про зобов`язання ОСОБА_2 , у разі не повернення суми до 20 вересня 2022 року, віддати «куплений ним автомобіль». Тобто йдеться про придбаний автомобіль у минулому часі та при цьому не зазначено, про який із двох автомобілів, що належать відповідачу, йдеться у даному випадку. Отже, розписка підтверджує забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення невідомо на які цілі позичених коштів, але при цьому також навіть не конкретизовано, а за рахунок якої ж марки автомобіля забезпечено виконання зобов`язання щодо повернення позики, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що витрати відповідача перевищують його офіційні доходи, а це підтверджує наявність у відповідача інших джерел доходу (а.с.64,76).

Також привертає увагу державний реєстраційний номер автомобіля Toyota Camry, а також те, що відсутність офіційного заробітку не перешкодило відповідачу замовити при реєстрації автомобіля Toyota Camry індивідуальний номерний знак, що передбачено Порядком замовлення, видачі та обліку номерних знаків, затвердженим наказом МВС України 11 березня 2016 року. Вартість послуг, що надаються територіальними органами з надання сервісних послуг МВС під час замовлення, видачі та обліку індивідуальних номерних знаків, визначається Переліком платних послуг, які надаються підрозділами МВС, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання, затвердженим постановою КМУ від 04 червня 2007 року №795.

Окрім того, у листі Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №284/2002/19/9804/2020 надана інформація про те, що відповідач упродовж 2019 року чотири рази перетинав на літаку державний кордон України: 15 травня 2019 року відлітав до Барселони та повернувся в Україну 22 травня 2019 року, а також 01 жовтня 2019 року відлітав до Бове, звідки повернувся в Україну 06 жовтня 2019 року (лист Державної прикордонної служби України, який надійшов до апеляційного суду на його ухвалу від 26 лютого 2020 року, приєднаний до матеріалів справи).

Отже, спосіб життя відповідача не відповідає його офіційним доходам. Дитина має хворобливий стан здоров`я та потребує матеріальної допомоги з боку батька, тобто відповідача. Доводи апеляційної скарги не спростовують придбання відповідачем рухомого майна, сума кожної одиниці якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також не доводять джерело походження коштів на придбання автомобілів та приватні закордонні поїздки. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням положень ст.182 СК України та обставин справи розмір щомісячної допомоги відповідача на утримання сина мусить бути не меншим за 5 000 грн.

Ті обставини, що відповідач після ухвалення рішення судом першої інстанції (19 листопада 2019 року) потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (25 січня 2020 року) та отримав тілесні ушкодження (переніс оперативне лікування лівого колінного суглобу), а автомобіль Toyota Camry зазнав механічних пошкоджень не можуть бути враховані колегією суддів при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, оскільки такі обставини виникли після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі та вони не існували на час ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі. Суд же апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення. Сімейним кодексом України на такий випадок передбачена ст.192, яка регулює питання зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду, у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров`я платника аліментів тощо. Перешкод у поданні позову із предметом позову, що передбачений ст.192 СК України, не вбачається.

Разом із тим, у звіті №224506 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, зазначається, що ринкова вартість автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 250 442 грн., що зайвий раз доводить, що вартість набутого відповідачем транспортного засобу дійсно перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.132)

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні, а тому таке рішення залишається без змін відповідно до положень ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 13 квітня 2020 року.