Справа № 202/6121/15-ц
Провадження № 2/202/99/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Кишковар Н.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Анастасіаді С.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на встановлення середньомісячного заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в м. Дніпропетровську про визначення права на встановлення середньомісячного заробітку, в якому просив суд визнати його право на забезпечення в разі часткової втрати працездатності та установити йому середньомісячний заробіток, який було застосовано в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2004 року, який потрібен для одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню в повному обсязі, по отриманій травмі 07.04.1995 року в сумі 456,02 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року закрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року скасовано ухвалу Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу від 04 червня 2018 року цивільна справа розподілена судді ОСОБА_3

У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О.

Ухвалою судді від 23 січня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження.

При новому розгляді справи позивачем 09 вересня 2019 року було подано уточнену позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на встановлення середньомісячного заробітку, згідно якої останній просить суд визнати його право на забезпечення в повному обсязі в разі часткової втрати працездатності та відновити право ОСОБА_1 на середньомісячний заробіток, зроблений експертом Прохватіло Г.Б., який було застосовано в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року, справа № 2-1499/04, який потрібен для одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню по травмі 07 квітня 1995 року та по травмі 09 грудня 1997 року в розмірі 456,02 грн.; встановити відповідно до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області зобов`язання здійснити перерахування сум щомісячних виплат у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, на коефіцієнт зростання середньої заробітної плати за рік у галузях національної економіки України з 01 березня відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача, Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз», в судове засідання не з`явився. Згідно відзиву, наданого через канцелярію суду 24 липня 2018 року, представник відповідача посилається на те, що аналогічні вимоги були неодноразово предметом розгляду у цивільних справах між тими самими сторонами, з тих же підстав, за результатами розгляду яких Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська були ухвалені рішення. З огляду на це вважали необхідним закрити провадження у даній справі.

Представник відповідача, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував. Зазначив, що 07.04.1995 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, про що 11.04.1995 складено акт за формою Н-1. 23.09.1999 року за результатами нещасного випадку та огляду ОСОБА_1 медичними закладами йому встановлено ступень втрати, професійної працездатності в розмірі 15%. Згідно наданої довідки Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» від 10.07.2001 року сума щомісячного відшкодування втраченого потерпілим заробітку складала 70,92 грн. (розрахунок: 472,80х15%=70,92 грн., де: 472,80- середньомісячна заробітна плата, яка передувала ушкодженню здоров`я, що сталось з потерпілим 07.04.1995; 15% - відсотки втрати працездатності, встановлені медичним закладом за результатами досліджень 01.09.1999). З 16.07.2001 року, після утворення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивач, згідно поданої їм заяви від 16.07.2001 року по сьогодення знаходиться на обліку в робочих органах фонду соціального страхування та йому систематично сплачуються страхові виплати. Вказує, що згідно ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати проводиться перерахування щомісячних страхових виплат. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 24.10.2005 по справі №2-76/2005 встановлено, що 09.12.1997 року у ОСОБА_1 виникло захворювання при виконанні їм службових обов`язків, пов`язане з трудовим процесом та є нещасним випадком на виробництві. Справу про нещасний випадок на виробництві, який встановлено рішенням суду по справі №2-76/2005 та розрахунок розміру середньомісячної заробітної плати ВАТ «Дніпрометиз» не передавало до органів соціального страхування, тому що Акт про нещасний випадок на виробництві відносно ОСОБА_1 не складався, розслідування нещасного випадку не проводилось. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 по справі №2-76/2005 ані сторони по справі, ані інших осіб не зобов`язано провести розслідування нещасного випадку та скласти акт про нещасний випадок на виробництві.

Також, рішенням суду не було вказано ступень втрати працездатності ОСОБА_1 , яку необхідно враховувати при нарахуванні йому страхових виплат. Крім того, робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування не зобов`язано розрахувати та почати сплачувати страхові виплати. Лише 04.12.2006 року (через 14 місяців після прийняття судом рішення) ОСОБА_1 надав до робочих органів соціального страхування заяву про призначення йому страхових виплат у зв`язку з травмою на виробництві від 09.12.1997 року. В заяві потерпілий просив при призначені йому страхових виплат виходити з середньомісячного заробітку, якій передував першому ушкодженню здоров`я, а саме до 07.04.1995 року. До заяви надано виписку з акту огляду ОСОБА_1 МСЕК від 10.11.2006 року про встановлення йому 20 % втрати професійної працездатності. 22.12.2006 року, отримавши та розглянувши надані документи, робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування своєю Постановою від 22.12.2006 року «Про призначення страхової виплати» призначив потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову суму в розмірі 228,77 грн. (розрахунок: 472,80грн. х1,193x1,182x1,152x1,238x1,203= 1143,86 грн.х20%=228,77грн., де: 472,80 - середньомісячна заробітна плата, яка передувала ушкодженню здоров я, що сталось з потерпілим 07.04.1995; 1,193; 1,182; 1,152; 1,238; 1,203 - коефіцієнти підвищення страхових виплат коригувань середньої заробітної плати для щорічних перерахунків з 1 березня з 2002 року по 2006 року, які встановлювалися правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (Методичні рекомендації щодо проведення перерахунку щомісячних страхових виплат. Додаток до листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 06.03.2007 № 44-08-4; 1143,86 грн., - середньомісячна заробітна плата з урахуванням коефіцієнтів коригувань, 20% - відсотки втрати працездатності ОСОБА_1 , встановлені медичним закладом за результатами досліджень 10.11.2006 року). Таким чином, відповідачем виконано свої обов`язки, що передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призначено і дотепер систематично сплачується потерпілому ОСОБА_1 страхові виплати за фактами нещасних випадків на виробництві, які сталися 07.04.1995 року та 09.12.1997 року. Також, 09.09.2019 року Управління отримало від ОСОБА_1 уточнену позовну заяву. За результатами розгляду якої вважають необхідним зазначити, що ОСОБА_1 надавав до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування наступну документацію: у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що мав місце 07.04.1995 року, - заяву від 16.07.2001 року про продовження страхових виплат, довідку про розмір втраченого заробітку, виплат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 10.07.2001 року, виписку з акту ВТЄК від 23.09.1999 року з розміром проценту втрати працездатності; у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що мав місце 09.12.1997року - заяву від 04.12.2006 року про призначення йому страхових виплат у зв`язку з травмою від 09.12.1997 року, виписку з акту огляду МСЕК від 10.11.2006 року з вказаним розміром проценту втрати працездатності. Вказані заяви ОСОБА_1 та додані документи розглянуті та йому призначені страхові виплати згідно визначеною роботодавцем суми страхових виплат на рівні 70,92 грн. Крім того, надаючи до робочих органів соціального страхування заяву про призначення страхових виплат ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленою судом травмою на виробництві від 09.12.1997 року, просив при призначені йому страхових виплат виходити з середньомісячного заробітку, якій передував першому ушкодженню здоров`я, а саме до 07.04.1995 року. Так, середньомісячна заробітна плата, яка передувала ушкодженню здоров`я, що сталось з потерпілим 07.04.1995 року складала 472,80 грн. Згідно ст. 29 Закону 1105 у редакції, що діяла на час подачі ОСОБА_1 заяви про призначення йому страхових виплат, перерахування щомісячних страхових виплат проводилось у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування проводилось з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Отже, середньомісячна заробітна плата помножена на коефіцієнти підвищення страхових виплат коригувань середньої заробітної плати для щорічних перерахунків з 1 березня з 2002 року по 2006 рік та помножена на 20% втрати працездатності склала розмір щомісячної

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Публічним акціонерним товариством «Дніпрометиз».

07 квітня 1995 року позивач при виконанні трудових обов`язків на підприємстві ВАТ «Дніпрометиз» отримав травму, пов`язану з виробництвом, що встановлено актом за формою Н-1 від 11 квітня 1995 року.

Висновком МСЕК від 7 серпня 1995 року позивачу було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності до 1 вересня 1996 року.

Актом приймання-передачі від 19 липня 2001 року № 11358 Відділення виконавчої дирекції Фонду прийняло від ВАТ «Дніпрометиз» особову справу ОСОБА_1 та з того часу проводить страхові виплати позивачу.

Встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2004 року, частково задоволений позов ОСОБА_1 та на його користь з ВАТ «Дніпрометиз» стягнуто заборгованість по щомісячним платежам з 01 квітня 1995 року по 01 червня 2001 року у сумі 9 917,67 грн., з 11 січня 1998 року по 01 червня 2004 року у розмірі 4 215,25 грн., а всього 23 377,42 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду, про встановлення розміру втраченого заробітку та зобов`язання відповідача передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду довідку про розмір втраченого заробітку для розрахунку страхових виплат, позов задоволено та встановлено розмір втраченого базового заробітку з 7 серпня 1995 року, по отриманій 7 квітня 1995 року травмі в сумі 456 грн.02 коп. Встановлено розмір втраченого заробітку з 1 квітня 2001 року в сумі 242 грн. 15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 1 614 грн. 30 коп. для розрахунку страхових виплат по соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, що спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV, в редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення. Зобов`язано відповідача ВАТ «Дніпрометиз» передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду довідку про розмір втраченого заробітку з 1 червня 2001 року в сумі 242 грн. 15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати для розрахунку страхових виплат у розмірі 1 614 грн.30 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року скасовано, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 квітня 2009 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду, про встановлення розміру середньомісячного заробітку для обчислення відшкодування потерпілому втраченого заробітку та зобов`язання передати довідку про розмір втраченого заробітку для розрахунку страхових виплат.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду про відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрометиз» про скасування наказу та встановлення середнього заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду про встановлення факту каліцтва та стягнення середньомісячного заробітку відмовлено.

Матеріалами справи підтверджується, що з 16.07.2001 року по сьогодення ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, де йому систематично сплачуються страхові виплати.

Як вказує представник відповідача у судовому засіданні та підтверджується наданими доказами, згідно ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати Управлінням проводиться перерахування позивачу щомісячних страхових виплат. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вищевказаними рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, відповідно до яких визнано право позивача на отримання страхових виплат у зв`язку з частковою втратою працездатності.

Тому позовні вимоги в частині визнання права ОСОБА_1 на забезпечення у зв`язку з частковою втратою працездатності задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог в частині відновлення права позивача на середньомісячний заробіток зроблений експертом Прохватіло Г.Б., який було застосовано в рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року, який потрібен позивачу для одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню по травмі 07 квітня 1995 року та по травмі 09 грудня 1997 року в сумі 456,02 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам чинного законодавства України факти, на які позивач посилається як на підстави своїх вимог, ґрунтуються лише на його особистих припущеннях. Жодних належних доказів, які б характеризували точність, правильність необхідності застосування вказаної суми середньомісячного заробітку, ОСОБА_1 суду не представлено.

Також, позивачем не спростовано й правильність нарахування соціальних виплат, які здійснюються Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з представленого суду розрахунку, відсутні належні та допустимі докази щодо помилковості базового розміру середньої заробітної плати, які застосовуються відповідачем.

Тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також суд вважає за необхідним відмовити й в позовних вимогах щодо зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області здійснювати перерахування сум щомісячних виплат у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, на коефіцієнт зростання середньої заробітної плати за рік у галузях національної економіки України з 01 березня відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, відповідно до положень статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, оскільки особа звертається до суду саме за захистом вже порушених прав, суд не вбачає правових підстав для зобов`язання відповідача наперед здійснювати певні дії через відсутність факту порушення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометиз», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на встановлення середньомісячного заробітку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 січня 2020 року.

Суддя Г.О. Кухтін