КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Гаврилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Салмон Лесі Юріївни, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії заступника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Людмили Василівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії заступника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В., заінтересована особа: ОСОБА_1 та просив суд:

- визнати дії заступника начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві Кенюк Л.В., вчинені 08 липня 2020 року в рамках виконавчого провадження №62234924 щодо встановлення факту невиконання ОСОБА_2 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва про забезпечення позову від 22 квітня 2020 року по справі №755/5133/20 та щодо складення акту державного виконавця від 08 липня 2020 року за цим фактом - протиправними;

- акт державного виконавця заступника начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві Кенюк Л.В. від 08 липня 2020 року щодо невиконання ОСОБА_2 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва про забезпечення позову від 22 квітня 2020 року по справі №755/5133/20, складений в рамках виконавчого провадження №62234924 - скасувати;

- визнати дії заступника начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві Кенюк Л.В., вчинені 10 липня 2020 року в рамках виконавчого провадження №62234924 щодо встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві користування транспортними засобами - протиправними;

- постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами заступника начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві Кенюк Л.В. від 10 липня 2020 року, винесену в рамках виконавчого провадження №62234924 - скасувати.

Вимоги скарги заявник мотивував тим, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року було частково задоволено клопотання стягувача про забезпечення позову та встановлено тимчасовий графік спілкування з дитиною.

Вказував, що 03 червня 2020 року заступником начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Києві Кенюк Л.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62234924 щодо примусового виконання вказаної ухвали суду. В подальшому, 17 червня, 24 червня та 01 липня 2020 року виконавцем та позивачем було здійснено виходи за адресою проживання скаржника та дитини з метою перевірки виконання ухвали суду і кожного разу скаржник належним чином виконував ухвалу суду, здійснював всі необхідні та залежні від нього дії задля передачі дитини позивачу, проте дитина за власною волею категорично відмовлялася покидати житло скаржника та їхати зі ОСОБА_1 . Не зважаючи на це, виконавець щоразу виносила постанови про накладення на скаржника штрафів.

Скаржник зазначав, що 08 липня 2020 року, під час проведення виконавчої дії він надав позивачці можливість забрати дитину та не чинив жодних перешкод у спілкуванні з дитиною. Не зважаючи на це, виконавець констатувала факт невиконання ним судового рішення, що було зафіксовано в акті державного виконавця. 10 липня 2020 року виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В скарзі зазначено, що виконавцем було здійснено перевірку виконання ухвали суду з порушенням порядку, визначеного ухвалою суду - державним виконавцем самовільно змінено порядок виконання. На думку скаржника, Дніпровський районний відділ ДВС не мав жодних повноважень на здійснення виконавчих дій, оскільки виконавчий документ було пред`явлено не за місцем виконання.

Скаржник вказував на те, що в повній мірі виконав ухвалу суду, передавши дитину позивачу, проте дитина відмовилась проводити зустрічі із ОСОБА_1 поза помешканням батька. Крім того, виконавець самовільно змінила місце виконання ухвали суду та проведення виконавчих дій.

Також зазначено, що оскаржувана постанова не містить жодного обґрунтування та винесена без належних підстав. В скарзі ОСОБА_2 викладав свої міркування стосовно неприпустимості примусового перевезення дитини з одного помешкання до іншого всупереч бажанню дитини та права дитини на захист своїх інтересів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дії заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В., вчинені в межах виконавчого провадження №62234924 щодо складення акту державного виконавця від 08 липня 2020 року стосовно встановлення факту невиконання ОСОБА_2 ухвали Дніпровського районного суду міста Києва про забезпечення позову від 22 квітня 2020 року по справі №755/5133/20 - неправомірними. Визнано дії заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В., в межах виконавчого провадження №62234924, вчинені 10 липня 2020 року щодо встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві користування транспортними засобами - неправомірними. Скасовано постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. від 10 липня 2020 року, винесену в межах виконавчого провадження №62234924. В іншій частині заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Салмон Л.Ю. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що невиконання ОСОБА_2 вимог ухвали від 22 квітня 2020 року є триваючим порушенням та продовжується дотепер, що зокрема підтверджується не скасованими постановами державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафів у ВП №62234924 від 10 червня 2020 року, 17 червня 2020 року, 24 червня 2020 року, 01 липня 2020 року, 07 липня 2020 року, 16 липня 2020 року, 23 липня 2020 року, 21 серпня 2020 року, 28 липня 2020 року. Та оскільки на даний час виконавчі дії проводяться за місцем проживання апелянта й матеріали виконавчого провадження було передано до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державним виконавцем й далі фіксуються не виконання ОСОБА_2 ухвали від 22 квітня 2020 року, що підтверджується винесеними постановами про накладення штрафу від 21 серпня 2020 року, 27 серпня 2020 року, 03 вересня 2020 року, 10 вересня 2020 року, 18 вересня 2020 року. Тому, апелянт вважає, що складання акту від 08 липня 2020 року та винесення постанови про обмеження боржника у праві керування транспортним засобом винесена після п`яти постанов про накладення на нього штрафу, були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права боржника порушено не було.

Вказує, що судом не було досліджено та надано належної оцінки доказам щодо протиправних дій ОСОБА_2 , що містяться в матеріалах справи та на яких наголошувала ОСОБА_1 у письмових поясненнях, у результаті чого й було прийнято необґрунтоване та незаконне рішення, яке не відповідає вимогам законодавства, а тому апелянт просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені скарги ОСОБА_2 на дії заступника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Людмили Василівни, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта, адвокат Салмон Л.Ю. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника у справі, представника апелянта у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у справі №755/5133/20 заяву позивача ОСОБА_1 , від імені якої діє її представник адвокат Власюк К.П., про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом:

- визначено місце та час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до винесення судом рішення:

- щотижня у будні дні: з 10-00 кожної середи до 10-00 кожної суботи;

- щомісячно у вихідні дні: з 10-00 кожної першої суботи до 20-00 кожної першої неділі та з 10-00 кожної третьої суботи до 20-00 кожної третьої неділі та, коли випадає, з 0-00 кожної п`ятої суботи до 20-00 кожної п`ятої неділі;

- зобов`язано батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

В решті заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.29-32, т.1)

В подальшому, 03 червня 2020 року заступником начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62234924 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду

міста Києва від 22 квітня 2020 року у справі №755/5133/20 (а.с.33, 181, т.1).

Відповідно до Акту заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 10 червня 2020 року, при примусовому виконанні ухвали №755/5133/20, виходом державного виконавця за адресою проживання боржника, а саме м.Київ, вул.Микільсько-Слобідська, 1-А, з метою перевірки виконання рішення боржником, встановлено, що рішення не виконано. Дитина прийшла до дверей та повернулась з криком, не бажаючи спілкуватись (а.с.190, т.1).

Відповідно до Акту заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 17 червня 2020 року, при примусовому виконанні ухвали №755/5133/20, виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 , прибудинкова територія (дитячий майданчик) дитину боржником стягувачу не передано (а.с.201, т.1).

Відповідно до Акту заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 24 червня 2020 року, при примусовому виконанні ухвали №755/5133/20, виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_2 з метою перевірки виконання ухвали суду, встановлено, що рішення суду не виконано (а.с.210, т.1).

Відповідно до Акту заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 01 липня 2020 року, при примусовому виконанні ухвали №755/5133/20, виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_2 , з метою перевірки виконання ухвали боржником, встановлено, що батько підвів дитину двічі до матері. Сам ОСОБА_6 сказав, що не хоче до мами, хоче бути з батьком. Мама передала подарунки та солодощі. Сам сказав мамі «пока» і пішов до кімнати. Сторонні особи, які були в квартирі не перешкоджали батьку передати сина матері. Двері боржником до квартири були відчинені. Факт передачі дитини батьком матері не зафіксований, дитина не передана (а.с.223, т.1).

Відповідно до Акту заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 08 липня 2020 року, при примусовому виконанні ухвали №755/5133/20, виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що дитина вийшла до мами, спілкується з мамою, грається, показує різні подарунки та іграшки. Також ОСОБА_6 отримав від мами подарунки. Дитина на контакт іде, проявляє ініціативу. Дозволяє взяти себе на руки, поцілувати та обійняти. Дозволяє мамі зайти до квартири у коридор. Мама запропонувала іти, син захотів, але тато не підтримав ініціативу. Зайти погратися боржник не заперечував. Боржник зазначив, що мама прийшла забрати його. Батько зазначив, що син іде з мамою, син сказав, що залишиться з татом. Дитина повернулась до квартири. Мама увійшла. Дитина не передана (а.с.228, т.1).

Постановою заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 10 червня 2020 року, у зв`язку з невиконанням боржником вищевказаної ухвали суду, на нього було накладено штраф в розмірі 1700 грн (а.с.189, т.1).

Постановами заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 17 червня 2020 року, 24 червня 2020 року, 01 липня 2020 року та 08 липня 2020 року, за невиконання боржником вищевказаної ухвали суду, на нього було накладено штрафи в розмірі 3400 грн (а.с.200, 209, 222, 230, т.1).

Крім того, як убачається з матеріалів справи, постановою заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. від 30 червня 2020 року визначено місце проведення виконавчих дій 01 липня 2020 року, о 10 годині 00 хвилин, за адресою АДРЕСА_2 (а.с.220, т.1).

В подальшому, 10 липня 2020 року заступником начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. винесено постанову, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до повного фактичного виконання ухвали №755/5133/20, виданої 22 квітня 2020 року (а.с.236, т.1).

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, мотивував своє рішення тим, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року було визначено як час, так і місце спілкування малолітнього з матір`ю, а саме місце її проживання, проте державним виконавцем здійснювалась перевірка виконання боржником рішення про встановлення побачень з дитиною не за місцем проживання матері, а за місцем проживання батька, що прямо суперечить ухвалі суду. Крім того вказано, що викладені в актах від 10 червня 2020 року та від 01 липня 2020 року обставини не свідчать про факт невиконання боржником ухвали суду без поважної причини, оскільки в даному випадку безпосередньо дитина відмовилась спілкуватись з матір`ю. Судом також зазначено, що в самій оскаржуваній постанові від 10 липня 2020 року прийняте рішення державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом взагалі не мотивоване, оскільки в її мотивувальній частині лише відображена резолютивна частина ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року щодо примусового виконання якої відкрито виконавче провадження №62234924. Дана постанова не містить ані викладення обставин, ані аргументів на обґрунтування застосування вказаного в ній виду забезпечення.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

В силу вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з п. п. 8-10 Розділу 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5, затвердженої Міністерством юстиції України 02.04.2012 року, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою Закону України «Про виконавче провадження». У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника зокрема штрафу в подвійному розмірі, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону України «Про виконавче провадження») та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом

Отже, з наведених норм права вбачається, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами є встановлення повторного невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин повторного невиконання рішення. Крім того вказаною нормою права зобов`язано державного виконавця мотивувати прийняття ним саме вказаного виду відповідальності. Разом з тим постанова державного виконавця від 10 липня 2020 року взагалі не містить мотивів застосування вказаного виду відповідальності, а містить лише перелік визначених ухвалою суду заходів забезпечення позову та перелік статтею Закону України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість встановлення відсутності поважних причин невиконання судових рішень покладена саме на державного виконавця, та випливає зі змісту Закону України «Про виконавче провадження».

Поважними в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно п. 8 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

У вступній частині акта зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції, а у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Актів заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 10 червня 2020 року, від 17 червня 2020 року, від 24 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року, від 08 липня 2020 року дитина матері передана не була, рішення суду не було виконано.

Однак, у вказаних актах також встановлено, що ОСОБА_2 не чинив перешкод у спілкуванні матері та дитини, відкривав двері. Зокрема, в акті від 17 червня 2020 року та від 24 червня 2020 року встановлено, що рішення не виконано, а дитину не передано; в акті від 01 липня 2020 року зазначено, що батько підвів дитину двічі до матері. Сам ОСОБА_6 сказав, що не хоче до мами, хоче бути з батьком. Мама передала подарунки та солодощі. Сам сказав мамі «пока» і пішов до кімнати. Сторонні особи, які були в квартирі не перешкоджали батьку передати сина матері. Двері боржником до квартири були відчинені. Факт передачі дитини батьком матері не зафіксований, дитина не передана.

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 робив все від нього залежне задля виконання рішення суду, проте останнє було не виконано у зв`язку із відмовою самої дитини від спілкування з мамою, а тому перекладання вини на ОСОБА_2 щодо невиконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року є неправомірним.

Крім того, матеріалами справи було підтверджено, що державний виконавець здійснювала перевірку виконання рішення суду за місцем проживання батька - ОСОБА_2 , а не за місцем проживання матері, як то передбачено ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року, що є порушенням вимог статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз постанови заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. від 10 липня 2020 року, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до повного фактичного виконання ухвали №755/5133/20, виданої 22 квітня 2020 року, дає підстави для висновку, що вказана постанова також прийнята з порушенням вимог закону, оскільки статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік заходів, які має право застосувати державний виконавець у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення суду. Тобто існує альтернатива у виборі заходу, який необхідно застосувати. Однак, постанова державного виконавця від 10 липня 2020 року не містить аргументів та мотивів, з яких виходив державний виконавець при виборі такого заходу, як то обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки заступник начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В., як суб`єкт владних повноважень, який зобов`язаний перед застосуванням примусового заходу встановити, зокрема, наявність або відсутність поважності причин невиконання рішення суду і обов`язку виконати певні дії боржником, відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», не встановив повторного невиконання рішення суду ОСОБА_2 без поважних причин рішення суду, тому на думку колегії суддів у державного виконавця були відсутні правові підстави для встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Салмон Лесею Юріївною залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв