МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/6924/19
Провадження № 22-ц/812/1214/20
У Х В А Л А

22 липня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Притуляк І.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року позивачка ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Разумовського О.А. звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у праві власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 не чинити перешкоди позивачці у доступі до належної їй квартири та вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є одноособовою власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 172837563 від 05.07.2019.

Після отримання у спадок вказаної вище квартири, а саме 13.07.2019р. та 21.08.2019р. позивачка намагалась потрапити до своєї оселі, проте обидва рази ОСОБА_1 відповідач по справі, використовуючи різноманітні приводи для цього (в тому числі користуючись дружніми стосунками із більшістю сусідів в будинку АДРЕСА_2 ), як особисто так і через третіх осіб, свідомо не допускала позивачку до належної останній на праві власності квартири, чим грубо порушила гарантовані права ОСОБА_2 , як власника зазначеного вище нерухомого майна.

Також зазначає, що позивачка своєї добровільної згоди на проживання відповідачки (будь-яких інших осіб) у належній їй квартирі не надавала, будь-яких цивільно-правових договорів із відповідачкою щодо користування спірною квартирою (в тому числі й договору оренди цього житла) - не укладала, саме тому жодних правових підстав для подальшого знаходження відповідачки у належній позивачці квартирі не має. Тому вважає, що вказані вище умисні дії відповідачки підлягають усуненню.

Крім того, знаходження відповідача у квартирі позивачки, починаючи з липня 2019 року, створює останній додаткові перешкоди у реалізації відповідних житлових прав, зокрема, тягне за собою безпідставне нарахування вартості комунальних послуг, та послуг, пов`язаних із обслуговуванням квартири, тобто по суті спричиняє позивачці додаткові матеріальні витрати.

У зв`язку з викладеним, позивачка змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності. Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що у провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа № 487/3572/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, а в провадженні Касаційного цивільного суду знаходиться справа № 490/10904/18 про перегляд рішення Центрального районного сулу м. Миколаєва від 28 березня 2019р. та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2019р. про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, що стало підставою отримання позивачкою свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Крім того відповідачка посилається на те, що вона проживає в спірній квартирі з 2003р., а позивачка не має наміру в ній проживати, так як проживає з сім`єю в м. Одеса, однак її вселення може вплинути на права відповідачки в період розгляду справи про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Тому вона просить зупинити провадження до вирішення справи № 487/3572/20 у Заводському районному суді м. Миколаєва.

В судовому засіданні відповідачка підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Згідно положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Отже, зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду, і, передбачити усунення яких неможливо.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Між двома справами повинен існувати близький взаємозв`язок, який зазвичай проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в одній справі (яка розглядається), будуть мати преюдиційне значення у іншій справі (провадження у якій зупинене).

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її до даної квартири.

Згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020р. відповідачка 24 червня 2020р., тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020р. відкрито провадження у цій справі за №487/3572/20.

Аналіз позовних вимог у даній справі та у справі №487/3572/20, які викладені в ухвалі від 25.06.2020р., свідчить про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №487/3572/20 про визнання права власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності, оскільки відповідачкою не доведено, які обставини, які розглядаються судом у справі №487/3572/20, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

За такого клопотання відповідачки про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 487/3572/20 у Заводському районному суді м. Миколаєва задоволенню не підлягає.

Не є підставою для зупинення провадження у справі також наявність на розгляду в Касаційному цивільному суді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2019р. та рішення Центрального районного сулу м. Миколаєва від 28 березня 2019р. про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у справі № 490/10904/18, так як відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2019р. було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного сулу м. Миколаєва від 28 березня 2019р.

Отже рішення Центрального районного сулу м. Миколаєва від 28 березня 2019р. набрало законної сили.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Слід також зазначити, що ухвалою Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 251, 253, 374, 381 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до вирішення у Заводському районному суді м. Миколаєва справи № 487/3572/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали складено 23 липня 2020 року