Справа № 581/697/20
Провадження № 2/581/181/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2020 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В.,

з участю секретаря Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради Сумської області

про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

7 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує такими обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .

30 липня 2015 року після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Бондаренко О.В. була заведена спадкова справа, спадщину належним чином прийняла позивачка.

Зазначає, що за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок по АДРЕСА_1 вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на неї та отримати свідоцтво про спадщину на вказане нерухоме майно.

За наявності вказаних обставин, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 право власності на будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві позивач позов підтримала та просила розглянути справу без її присутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

4 березня 1989 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , узявши прізвище чоловіка ОСОБА_7 (а.с.6).

29 лютого 1992 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 , узявши прізвище чоловіка ОСОБА_10 (а.с. 35 зворот).

2 вересня 2000 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 , узявши прізвище чоловіка ОСОБА_12 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер (а.с. 41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса померла ОСОБА_2 (а.с. 9).

Із довідки виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Сумської області (Байрацький старостинський округ) від 4 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 , онуком ОСОБА_11 . Заповіт від імені ОСОБА_2 виконкомом цієї сільради не посвідчувався. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є її діти: дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_13 (а.с. 10).

Відповідно до копії погосподарської книги за 2006-2010 та 2011-2015 рр. у господарстві по АДРЕСА_1 , головою якого була ОСОБА_2 , проживали її співмешканець ОСОБА_14 , син ОСОБА_13 , дочка ОСОБА_1 , онук ОСОБА_11 (а.с. 11-13).

30 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , заведено спадкову справу №49/2015.

Відповідно до виготовленого 25 лютого 2020 року технічного паспорту, будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку літ.«А-І» (1986 року побудови), загальною площею 81,8 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, сараю літ.«Б» (1986 року побудови), літньої кухні літ. «Б1» (1986 року побудови), накриття літ.«В» (1991 року побудови), накриття літ.«Г» (1991 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1986 року побудови), вбиральні літ.«У» (1986 року побудови), хвіртки «№1», воріт «№2», огорожі «№3», вартістю 50600 грн. (а.с.15-18, 19).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 2 вересня 2020 року встановлено факти належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державних актів на право приватної власності на землю серії Р3 №715723 та Р3 №727821, виданих 13 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Липоводолинської РДА від 15 квітня 2002 року № 172 на ім`я ОСОБА_15 .

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно зі ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до абз. 60 п. 3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449 (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 25 лютого 2020 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлій матері позивача житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зіст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За наявності у матеріалах справи відомостей про, те що позивач є спадкоємцем, що належним чином прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд вважає необхідним визнати право власності на житловий будинок за позивачем, яка належним чином прийняла спадщину.

У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 81,8 кв.м, житловою - 39,4 кв.м, з приналежними до нього господарсько-побутовими будівлями і спорудами, по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного судучерез Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Липоводолинська селищна рада Сумської області; вул. Роменська, 10, селище Липова Долина, Сумська область; .

Суддя Д. В. Сізов