Справа №295/4077/20
У Х В А Л А

10.04.2020 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Семенцова Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 4)» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення повноважень та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить скасувати наказ Міністерства юстиції України № 714/к від 19.02.2020 року про звільнення його з роботи з посади виконувача обов`язки директора державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№ 4)» з виробництва 19.02.2020 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 та п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, поновити його повноваження та стягнути з державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 4)» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2020 року (з урахуванням листа непрацездатності від 19.02.2020 року) до ухвалення рішення судом.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, виявлено, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим необхідно відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Підстави, за наявності яких суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, визначені ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Зокрема, пунктом 1 частини 1 вказаної статті визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї копій документів слідує, що наказом виконувача обов`язків Державного секретаря, директора Департаменту персоналу Міністерства юстиції України Сови Н. № 1171/к від 22.03.2018 року позивача призначено на посаду виконуючим обов`язки директора державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№ 4)» з виробництва на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління, а наказом міністра Міністерства юстиції України Малюськи Д. № 714/к від 19.02.2020 року позивача звільнено із займаної посади.

На Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань, що передбачено ст. 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Питання структури та чисельності Державної кримінально-виконавчої служби України врегульоване статтею 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», згідно частин 1, 4 якої Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 цього Закону до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

У частині 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» вказано, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами) згідно ч. 8 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Аналіз наведених положень закону дає можливість зробити висновок про те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України відноситься до публічної служби, у зв`язку з чим між позивачем та відповідачами виник публічно-правовий спір з приводу про його звільнення з публічної служби, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів, тому спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 186, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 4)» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення повноважень та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Семенцова