ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкова О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської Анастасії Вікторівни про визнання договору застави недійсним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до АТ "Банк Кредит Дніпро", ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської А.В. про визнання договору застави недійсним та зобов`язання вчинити дії.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, за якою просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони всім державним реєстраторам та приватним нотаріусам у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення магазину, розташованого у підвалі поз. 1-4, XXIII площею 54.4 кв.м. на першому поверсі поз. 1-7, площею 140.8 кв.м., вхід в підвал літ.Б, ганок літ. б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтовується тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Позивач вважає, що існує реальна загроза продажу відповідачем АТ «Банк Кредит Дніпро» спірного нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, шляхом відчуження майна на користь третіх осіб, оскільки, як зазначає позивач після реєстрації права власності на нерухоме майно АТ «Банк Кредит Дніпро» розповсюдив на сайтах з розміщення реклами оголошення про продаж зазначеного нерухомого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено всім державним реєстраторам та приватним нотаріусам у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення магазину, розташованого у підвалі поз. 1-4, XXIII площею 54.4 кв.м. на першому поверсі поз. 1-7, площею 140.8 кв.м., вхід в підвал літ.Б, ганок літ. б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з такою ухвалою, АТ «Банк Кредит Дніпро» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову є грубим порушенням права власності відповідача, як власника спірного майна. Крім того, позивачем не доведено належним чином та не надано належних доказів необхідності вжиття таких заходів забезпечення позову.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро», не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що спір між сторонами в досудовому порядку не вирішено, крім того є велика вірогідність того, що спірне майно буде відчужено на користь третіх осіб чи вчинені будь-які інші дії, що можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу нежитлового приміщення магазину, розташованого у підвалі поз. 1-4, XXIII площею 54.4 кв.м. на першому поверсі поз. 1-7, площею 140.8 кв.м., вхід в підвал літ.Б, ганок літ. б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

Доводи АТ «Банк Кредит Дніпро» про те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів існування ризиків невиконання рішення у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предметом позову є визнання недійсним договору застави № 291003/1-USD-з від 29.10.2003 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ Банк кредит Дніпро в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 291003/1-USD від 29.10.2003 року та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 33699220 про державну реєстрацію права власності за АТ «Банк Кредит Дніпро» на спірне нежитлове приміщення магазину; зобов`язання ОСОБА_2 за договором дарування передати ОСОБА_1 безоплатно у власність приміщення магазину, розташованого у підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 поз. 1-4 XXIII, площею 54.4 кв.м. на першому поверсі цегл. поз. 1-7, I, площею 140.8 кв.м., в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 за договором позики від 20.10.2003 р., а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення.

Так, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення (п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України). Водночас, тлумачення цієї норми процесуального закону як обов`язок у кожному випадку подання заяви про забезпечення позову одночасно пропонувати конкретне зустрічне забезпечення є помилковим, оскільки не відповідає дійсному змісту цієї норми, не враховує її взаємозв`язку з положеннями ст.ст.154,155 ЦПК України та з підставами, предметом і видом забезпечення кожного конкретного позову.

Колегія суддів звертає увагу, що норма п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України сформульована як «пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення», а не пропозиції «про» зустрічне забезпечення, тобто, допускає як пропозицію про застосування зустрічного забезпечення, якщо за обставинами справи таке вимагається чи є необхідним, так і вказівку на те, що з огляду на обставини справи (передусім - на предмет позову, вид пропонованого забезпечення позову) для застосування зустрічного забезпечення підстав чи потреби немає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова