Справа №333/142/20
Провадження №2/333/967/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю: секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Проходи І.В. ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, МФО 300647, про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до регіональної газової компанії «Запоріжгаз», ПАТ «Запоріжгаз» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

26.01.2017 року співвласники вказаного будинку відмовились від встановлення загальнобудинкового лічильника газу і ПАТ «Запоріжгаз» склало акт про порушення №, в якому ОСОБА_1 зазначив, що бажає, щоб йому було встановлено індивідуальний лічильник газу. Після цього, відповідач почав нараховувати норму споживання природного газу щомісячно у розмірі 9,8 м3 на одну зареєстровану особу. Позивач не згоден зі встановленими граничними об`ємами споживання природного газу і вважає що йому незаконно з 09.08.2018 року по теперішній час нараховано 3 163 ,00 грн.

Протягом 2019 року позивач звертався на Урядову гарячу лінію Управління нафтогазового комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (звернення від 28.02.2019 р. №КУ- 9109205 від 12.04.2019 року, №КУ-9109205/2 від 24.09.2019 року №КУ-9109205/3), а потім на гарячу лінію Департаменту нафтогазового комплексу Міністерства енергетики і захисту довкілля України від 28.10.2019 року за № КУ-9832327 з приводу встановлення йому індивідуального газового лічильника та роз`яснення з приводу встановлення граничного об`єму споживання природного газу, в розмірі 9,8 м3 на одну зареєстровану особу. Але відповіді на його звернення не задовільнили та індивідуальний лічильник газу встановлений так і не був.

Від встановлення у квартирі позивача індивідуального лічильника газу за рахунок відповідача останній не відмовлявся. Оскільки у ОСОБА_1 відсутній у квартирі лічильник газу, тому запровадження і застосування нових правил обліку і оплати за природній газ відповідачем при наявній монополії в цій сфері у місті, де він проживає, на думку позивача, суперечить Конституції України та порушує його права і ставить у нерівні умови, примушуючи вчиняти дії і нести витрати задля захисту своїх прав в суді.

Положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Тобто, розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить суд:

- зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» провести перерахунок сплачених ним грошових коштів в розмірі 3 163,00 грн. за період з 09.08.2018 року по теперішній час, в бік зменшення розміру сплати;

- зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» встановити у належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 газовий лічильник за кошти відповідача.

Ухвалою суду від 21.01.2020 року за даною позовною заявою було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

17.02.2020 року від представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову полягають у такому.

АТ «Запоріжгаз» здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газ (метану) вугільних родовищ газу в межах ліцензійної території.

Пунктом 1 та 2 гл. 1 розд. VI Кодексу газорозподільних систем (надалі ГРМ) передбачено, що суб`єкти ринку природного газу тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільні систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільним системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподіл природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі, побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГР (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається з формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу).

Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533 - VI від 16.06.2011 року.

Відповідно до частини першої статті 6 вказаного Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

Враховуючи вищезазначене, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу.

У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем, за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків), він (власник) може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Так, АТ «Запоріжгаз» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016 - 2025 роки, який було подано до НКРЕКП на затвердження. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 393 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016 - 2025 роки та джерела їх фінансування.

Відповідно до п. 1 гл. 5 розд. IX Кодексу ГРС, балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

26.01.2017 року мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_2 газовий лічильник відмовилися надати доступ для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за кошти газової компанії.

Абзацом 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

26.01.2017 року представниками АТ «Запоріжгаз» у відповідності до вимог гл. 5 розд. Х1І Кодексу ГРС був складений акт про порушення №, який був підписаний трьома представниками АТ «Запоріжгаз» та позивачем.

У зв`язку з відмовою встановити загальнобудинковий лічильник газу, мешканцям будинку за адресою: АДРЕСА_2 з 26.01.2017 року фактичний об`єм спожитого природного газу почав визначатися за граничними об`ємами - у розмірі 9,8 м3 на одну зареєстровану особу, до моменту усунення порушення, а саме: до дня встановлення будинкового вузла обліку природного або квартирного лічильника газу окремо на квартиру.

Відповідно до законодавства, що було чинним на момент саме складання Акту про порушення № від 26.01.2017 р., АТ «Запоріжгаз» мало підстави для зміни режиму нарахування побутовим споживачам відповідно до пункту 6 глави 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем.

19.01.2018 року набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Вказаними змінами до цього Закону було доповнено статтю 2 частиною другою, відповідно до якої, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирного будинку».

Згідно положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Тобто, споживачу, як власнику квартири або будинку, було надано право на встановлення індивідуального (квартирного лічильника) окремо на квартиру або будинок але за ініціативи останнього і за його власні кошти у випадку його незгоди розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку. Фінансування споживачем таких заходів може бути здійснено з будь-яких джерел не заборонених законом, а роботи з встановлення лічильника газу не відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідні дозволи.

Граничні об`єми споживання природного газу позивачу нараховані на підставі вимог чинного законодавства та документів, які на теперішній час є чинними.

За таких обставин, представник відповідача вважає, що АТ «Запоріжгаз» не порушило норм чинного законодавства та умов Типового договору розподілу природного газу, укладеного ним з позивачем, а отже відсутні підстави щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача.

Також необхідно зазначити, що в силу вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено термін встановлення лічильників газу для категорії населення, до якої відноситься позивач - до 01.01.2021 року. Тобто, позивач до суду звернувся до настання цієї дати, що свідчить про їх передчасність.

Враховуючи викладене, Прохода І.В. просила у позові відмовити.

В судовому засідання ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити. Звернувся він із позовом регіональної газової компанії «Запоріжгаз», ПАТ «Запоріжгаз» так як вважав, що саме ці компанії порушили його права. Назви компаній він дізнався з відповідей на його заяви.

Додатково суду пояснив, що йому належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира не обладнана індивідуальним лічильником газу. 26.01.2017 року представники АТ «Запоріжгаз» намагалися встановити в будинку загальнобудинковий вузол обліку газу, проте мешканці будинку відмовились, про що він зазначив у акті про порушення. Заявив, що бажає, щоб індивідуальний лічильник був встановлений в квартирі, проте йому повідомили, пояснивши, що у такому випадку (відмови від встановлення загальнобудинкового лічильника) індивідуальний лічильник він може встановити лише за власний рахунок. Після складання даного акту фактичний об`єм спожитого природного газу АТ «Запоріжгаз» визначався у розмірі 9,8 м3 на одну зареєстровану особу. Вказані дії відповідача вважає неправомірними, так згідно постанови Кабінету Міністрів України № 413 «Про деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», встановлена норма 3,28 куб.м на одну особу. Підтвердженням цього є також дані рахунків плати за спожитий газ, які щомісячно приходять на його адресу. Вважає, що своїми діями відповідач порушує закон, тому за захистом порушеного права він звертався до АТ «Запоріжгаз», Департаменту нафтогазового комплексу Міністерства енергетики та захисту довкілля, Управління нафтогазового комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, але жодних дій не було прийнято на встановлення йому індивідуального лічильника газу та перерахунок його заборгованості. Він за спожитий газ сплачував щомісячно, але після звернення до суду, він перестав здійснювати відповідні виплати, так як чекає рішення суду з цього приводу.

Під час судового розгляду представник АТ «Запоріжгаз» - Прохода І.В. проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Повністю підтримала письмові пояснення, надані до суду. Додатково суду пояснила, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем природного газу.АТ «Запоріжгаз» здійснює розподіл природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб, у т.ч. населенню, тобто є оператором газорозподільної системи (ГРМ). У подальшому, АТ «Запоріжгаз» обліковує спожитий газ, а ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» проводить нарахування вартості природного газу на підставі даних оператора ГРМ про спожитий об`єм газу. Таким чином, виконати перерахунок заборгованості позивача буде майже неможливо без участі представників ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ».

Усі дії АТ «Запоріжгаз» здійснено у відповідності до положень Кодексу газорозподільних систем та інших нормативних актів, жодних порушень відносно прав та інтересів ОСОБА_1 здійснено не було.

Не відповідає дійсності доводи позивача щодо не дотримання АТ «Запоріжгаз» при встановлені загальнобудинкових лічильників вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку». Мешканці будинку відмовились від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, про що складено відповідний акт про порушення. Фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за вищезазначеною адресою з 26.01.2017 року визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, в розмірі 9,8 м3 на одну зареєстровану особу (додаток № 10), до моменту усунення порушення, а саме до дня встановлення будинкового вузла обліку природного або квартирного лічильника газу окремо на квартиру. Відповідно до законодавства, що було чинним на момент складання Акту про порушення № від 26.01.2017 р., АТ «Запоріжгаз» мало підстави для зміни режиму нарахування побутовим споживачам відповідно до пункту 6 глави 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

На даний час загальнобудинковий вузол обліку за адресою: АДРЕСА_2 не встановлено. Змінений режим нарахування об`ємів природного газу може діяти до моменту надання доступу для встановлення будинкового вузла обліку газу або до моменту встановлення індивідуальних лічильників газу.

Дійсно, ПАТ «Запоріжгаз» в окремих будинках встановлювало загальнобудинкові лічильнику газу, а в окремих - індивідуальні. Це залежало від рішення НКРЕКП, яким затверджувався план розвитку ПАТ «Запоріжгаз» і визначалися будинки, де і було вказано щодо встановлення індивідуальних або загальнобудинкових лічильників.

Також, звернула увагу суду, що термін встановлення лічильників газу для категорії населення, до якої належить позивач до 01.01.2021 року, тому звернення з такою вимогою до суду є передчасною.

Щодо назви відповідача, то правильна - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз». Фактично регіональної газової компанії «Запоріжгаз» не існує, а така назва є тільки на фірмових листах АТ «Запоріжгаз».

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач має правильну повну назву - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (скорочена назва: АТ «Запоріжгаз») і є з 10.04.2019 року правонаступником ПАТ «Запоріжгаз» (а.с.29-31).

Враховуючи, що регіональної газової компанії «Запоріжгаз» не існує, а АТ «Запоріжгаз» є новим найменуванням ПАТ «Запоріжгаз», тому суд вважає, що єдиним відповідачем по цьому спору є АТ «Запоріжгаз».

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 31.08.1983 року і по теперішній час (а.с. 23).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 217146751 від 21.07.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_1 є співвласником вказаної квартири.

26.01.2017 року представниками АТ «Запоріжгаз» був складений акт про порушення № , який був підписаний трьома представниками АТ «Запоріжгаз» та ОСОБА_1 (а.с. 32). Порушення полягало у відмові позивача від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, що здійснюється за рахунок Оператора ГРМ. У цьому акті ОСОБА_1 просив встановити в його квартирі індивідуальний лічильник газу.

З 26.01.2017 року спожитий об`єм газу у квартирі позивача почав визначатися за граничними об`ємами споживання природного газу населенням у розмірі 9,8 кв.м. на одну зареєстровану особу.

18.03.2017 року ОСОБА_1 звертався офіційно із заявою до ПАТ «Запоріжгаз» про встановлення в його квартирі індивідуального приладу обліку природного газу (а.с. 18).

21.03.2017 року було проведення засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначила акт № правомірним і прийняла рішення акт задовольнити (а.с. 31).

Копіями відповідей на ім`я ОСОБА_1 з Департаменту нафтогазового комплексу Міністерства енергетики та захисту довкілля від 16.12.2019 року, Управління нафтогазового комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.11.2019 року підтверджено, що позивач звертався за роз`ясненнями щодо відмови у встановленні йому індивідуального газового лічильника та нарахуваннях за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, в розмірі 9,8 м3 на одну зареєстровану особу (а.с. 11-17). В листах рекомендовано було звернутись з метою отримання додаткової інформації щодо механізму та порядку встановлення індивідуальних лічильників газу до ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та до НКРЕКП чи її територіальних підрозділів.

На цей час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник газу не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст. 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Статтею 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Положеннями ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Частиною першою статті 30 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах, серед іншого, й на доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що АТ «Запоріжгаз» є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивач - споживачем природного газу.

Згідно пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та відповідно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 2.1 Типового договору АТ «Запоріжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, згідно умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

На підставі ч.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно з Законом від 21 грудня 2017 року, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) зроблено висновок, що «зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (Закон № 3533-VI) вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 524/7637/16-ц (провадження № 14-470цс19) вказано, що «відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено такі правові висновки. Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 добросовісно сплачував за спожитий газ (а.с. 67), тобто за встановленими тарифами, тому останній правомірно просив встановити йому індивідуальний газовий лічильники, а не загальнобудинковий, як на те наполягав відповідач.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині зобов`язання встановити індивідуальний безкоштовний газовий лічильник за рахунок АТ «Запоріжгаз».

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про порушення з боку АТ «Запоріжгаз» щодо не встановлення індивідуального безкоштовного лічильнику газу у квартирі, де ОСОБА_1 є співвласником, на думку суду, в АТ «Запоріжгаз» не було законних підстав для нарахування позивачу об`ємів природного газу в розмірі граничної місячної норми споживання на одну особу, визначеному в Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем.

Водночас, у задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо проведення перерахунку сплачених ним грошових коштів у розмірі 3 163 грн. за період з 09.08.2018 року по теперішній час, у бік зменшення такого розміру, необхідно відмовити з таких підстав.

Питання обліку обсягів спожитого природного газу знаходиться виключно в компетенції Оператора ГРМ, тобто АТ «Запоріжгаз» згідно вимог п.3 ст.2 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494.

Відповідно до п.13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496, постачальник проводить нарахування вартості природного газу на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу.

Тобто, нарахування вартості природного газу в даному випадку повинен проводити не АТ «Запоріжгаз», а постачальник природного газу. В даному випадку - це ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», яке здійснює діяльність з постачання природного газу відповідно до Ліцензії №2247 від 01.09.2015 року).

Пунктом 13 Розділу ІІІ Правил передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, їх значення не можуть використовуватися постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.

Таким чином, усі дані щодо об`ємів споживання природного газу побутовим споживачем, ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» отримує від оператора газорозподільної мережі (Оператор ГРМ), тобто АТ «Запоріжгаз», за виключенням планових величин середньомісячного споживання і саме ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» має право проводити відповідні перерахунки споживачу.

Дії ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживача, в частині неправильного обліку природного газу, до моменту поки не буде визнано протиправними відповідні дії АТ «ЗАПОРІЖГАЗ» як Оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу, зокрема за об`єктами споживання побутових споживачів.

У даній справі ОСОБА_1 не залучив до участі у справі ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», не надав розрахунків та відповідних нарахувань за спожитий газ саме йому як споживачу, так як за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 2 споживача газу як співвласників вказаної квартири. Крім того, взагалі відсутня вимога щодо визнання дій АТ «Запоріжгаз» неправомірними при здійсненні нарахувань об`ємів природного газу в розмірі граничної місячної норми споживання на одну особу в розмірі, визначеному в Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем (тобто 9, 8 куб.м)

Також, суд звертає увагу, що підставою для зміни об`єму спожитого природного газу по побутовому споживачу було складання акту про порушення у зв`язку з відмовою споживача, який не забезпечений лічильником газу від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, проте вимогу щодо правомірності/неправомірності дій АТ «Запоріжгаз» Куріловим В.Г. не було заявлено.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, позивачем не надано суду доказів протиправності дій АТ «Запоріжгаз» в частині нарахувань об`ємів природного газу в розмірі граничної місячної норми споживання на одну особу в розмірі, визначеному в Додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем, а зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві обставини не можуть бути підставою для застосування саме такого способу захисту порушеного права, який заявлений у позовній заяві.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 259, 264-265 ЦПК України, ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Правилами постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, Кодексом газорозподільних систем, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, МФО 300647, про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення у належній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник на газопостачання для приготування їжі.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.07.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод