Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Авалян Н.М.
Справа № 409/2915/19
Провадження № 22-ц/810/474/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Лозко Ю.П., Орлова І.В.

за участю секретаря судового засідання Лобанцева С.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області

про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області

від 28 травня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

10 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем для реалізації права на спадкування неотриманої спадкодавцем за життя пенсії. В обґрунтування заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Луганську помер її батько ОСОБА_2 , який через стан здоров`я та похилий вік з березня 2016 року не мав можливості виїхати з окупованої території для отримання пенсії. Вони з батьком були зареєстровані за різними адресами, але проживали разом за зареєстрованим місцем проживання батька.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 травня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі заявниця просить рішення суду скасувати і задовольнити її заяву, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права в оцінці доказів, неправильне застосування норм матеріального права.

Стислий виклад встановлених фактичних обставин справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Луганську у віці 90 років помер ОСОБА_2 , який є батьком заявниці.

Заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько заявниці був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті батька заявниці до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4). Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі (ч.5).

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не надано доказів на підтвердженння обставин, які б свідчили про її проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Заявниця стверджувала, що не зважаючи на те, що вона зареєстрована за іншою адресою, на момент смерті батька вона проживала разом з ним, на підтвердження чого надала суду довідку, підписану головою вуличного комітету.

Суд першої інстанції вважав цей доказ недопустими, оскільки довідка видана нелегітимним органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, а інших доказів на підтвердження факту проживання з батьком за однією адресою заявницею не надано.

Апеляційний суд вважає цей висновок помилковим, оскільки довідка з місця проживання може бути доказом у справі з огляду на прецедентну практику Європейського суду з прав людини у застосуванні«намібійських винятків», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

У справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Довідка з місця проживання, надана заявницею, не є документом, виданим окупаційною владою, є письмовим доказом, який з урахуванням «намібійських винятків» підлягав оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, ніяких інших доказів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем заявниця не надала.

Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1, ч.2 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.2, ч.3 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ч.1, ч.2, ч.3 ст.89 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України таким, що прийняв спадщину, вважається спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Тобто законодавець висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Тому для підтвердження прийняття спадщини має значення не просто встановлення факту проживання, а постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В заяві ОСОБА_1 не посилається на обставини, які свідчать про її постійне проживання з батьком і, звертаючись до суду, заявниця не надала жодних доказів, які містять інформацію про такі обставини.

Напроти, сукупність наданих заявницею письмових доказів свідчать про те, що з 1973 року вона перебуває у шлюбі, тобто є членом сім`ї свого чоловіка.

Довідка з місця проживання містить інформацію виключно про те, що заявниця здійснювала догляд за батьком та проживала з ним на момент смерті, що не підтверджує факту її постійного проживання з батьком, оскільки це не підтверджується сукупністю інших доказів.

До того ж довідка з місця проживання (а.с.10) викликає сумніви у її достовірності з огляду на її форму та зміст. Довідка виконана на аркуші учнівського зошиту, рукописним текстом, різним почерком. Текст довідки не має вихідних реквізитів та має розрив між текстом та підписом і печаткою. Підпис голови вуличного комітету скріплений печаткою квартального комітету м.Ворошиловграда, не зважаючи на те, що м.Ворошиловград перейменовано на м.Луганськ в 1990 році на підставі Указу Президії Верховної ради Української РСР від 04 травня 1990 року № 9169-ХІ.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для зміни рішення є, зокрема: неповнота з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Луганський апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, виключивши посилання на недопустимість доказу довідки з місця проживання.

Судові витрати

Судові витрати у справах окремого провадження не відшкодовуються.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 травня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови (29 вересня 2020 року).

Головуючий Н.М.Авалян

Судді Ю.П.Лозко

І.В.Орлов