Головуючий суду 1 інстанції - Воронкін О.А.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 431/1892/19
Провадження № 22-ц/810/1068/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи: позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2019 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області у складі судді Воронкіна О.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 102597,84 гривень, який обгрунтувано тим, що 24.07.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у відповідача станом на 31.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 102597,84 гривень, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 і яка складається з заборгованості за кредитом 4747,84 грн., заборгованості по процентам 89488,20 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3000,00 грн., штраф - 500 грн. (фіксована частина) та штраф (процентна складова) 4861,80 грн.

Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4747,84 грн. та судовий збір у сумі 88 грн.94 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів відмовлено.

З таким рішенням не погодилось АТ КБ «ПриватБанк» в частині незадоволених вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та звернулось з апеляційною скаргою на нього. В апеляційній скарзі представник банку зазначає, що рішення суду є необґрунтованим і незаконним, так як ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з грубим порушенням суддею норм процесуального права, що є підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Представник банку просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності, неупередженості та об`єктивності розгляду справи, неправомірно застосовано до даних правовідносин Постанову Верховного Суду у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Також зазначає про те, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, скаржник вважає, що суд припустив порушення норм матеріального права, не врахувавши висновки у Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 428/2873/17, Постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі № 923/760/18, оскільки відповідно до даних постанов підпис позичальника під умовами кредитування не потрібен, так як даний кредитний договір є договором приєднання. Відмовляючи у стягненні процентів суд першої інстанції оскаржуваним рішенням наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 06 лютого 2020 року, не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчить у матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «ПриватБанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пенею, комісією та штрафів, суд виходив з того, що підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем тих саме умов, про які вважав узгодженими банк, відсутні. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил банківських послуг не містить підпису позичальника, тому їх неможна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 24.07.2012 року шляхом підписання заяви анкети.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання заяви позичальником, за яким отримано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відповідач відповідно до умов договору № б/н отримав кредитну карту.

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку».

В анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача, його ОСОБА_2 , місце проживання, паспортні дані, РНОКПП та інша контактна інформація. Однак, в анкеті відсутні відомості про процентну ставку за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що погоджені сторонами договору.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24.07.2012 року вбачається, що станом на 31.01.2019 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 4747,84 грн.

Ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тобто останній не повідомлений банком про умови кредитування за договором від 24.07.2012 року.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розміру і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що надані Тарифи банку та Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з відповідачем, оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4747,84 грн.

Щодо посилання скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно застосована постанова Верховного Суду від 11 березня 2015 року, то колегія суддів зауважує, що це не призвело до неправильних висновків по суті про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені, комісією та штрафів.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 428/2873/17 та від 08.07.2019 року у справі № 923/760/18, до уваги не приймаються, оскільки Великою Палатою Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14435 цс 18) викладено правову позицію про те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги, скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.

Колегія суддів не приймає довід скарги про те, що відмова у стягненні заборгованості за процентами може становити загрозу фінансовій стабільності банку та стабільності фінансового сектору держави, оскільки не вбачає порушення прав інших прав клієнта та згідно господарського закону юридичні особи здійснюють свою діяльність на власний ризик.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи навіть при відсутності заперечень відповідача щодо зазначених позивачем обставин, суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції надав оцінку доказам, наданих позивачем та навів мотиви відхилення аргументів позивача по суті спору.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду як таке, що ухвалено без додержання вимог матеріального та процесуального закону.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування судового рішення за доводами, викладеними в апеляційній скарзі та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів, відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: