Справа № 209/4243/19
Провадження № 2/209/376/20
13 квітня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі: секретаря Погрібної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача Чепіга Дмитро Олексійович в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення судом заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачка ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 58), відповідачці в період дії кредитного договору були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття - 12.08.2013 року, термін дії - 07/16); № НОМЕР_2 ( дата відкриття - 05 серпня 2016 року, термін дії - 01/20); № НОМЕР_3 (дата відкриття 16 травня 2017 року, термін дії - 05/21).
За час дії вказаних кредитних карт банком збільшувався та знижувався кредитний ліміт. Так, 12 серпня 2013 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн, 04 червня 2014 року збільшено кредитний ліміт до 1000 грн., 24 березня 2015 року знижено кредитний ліміт до 940,00 грн., 23 січня 2020 року знижено кредитний ліміт до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 59).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Враховуючи, що відповідачка за своєю ініціативою звернулася до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписала цю заяву, отримала на картковий рахунок кредитні кошти та платіжну кредитну карту, яка в подальшому перевипускалася, використовувала кредитні кошти та погашала заборгованість за кредитом, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі, у зв`язку з чим у відповідачки виникло зобов`язання повернути кредитні кошти частинами у розмірах та строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх позовних вимог, не містять підпису відповідачки. Інші належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили розмір відсотків за користування кредитними коштами, відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо розміру відсотків та відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались, позивачем суду не надані. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи.
Отже, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, сплати штрафів та пені за невиконання договору.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за відсотками у вказаному в позові та в розрахунку розмірі, заборгованості за пенею в розмірі 500,00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2082,51 грн., оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачкою, не містить таких умов, а інших угод з цього приводу між сторонами, як встановлено судом, не укладалося.
Оскільки судом встановлено, що кредитним договором не було встановлено розмір та порядок одержання процентів, то їх розмір, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, повинний визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України із їх щомісячною виплатою до дня повернення позики.
Таким чином, сума сплачених відповідачкою на користь банку грошових коштів за кредитним договором значно перевищує розмір процентів, які б могли бути нараховані на заборгованість за кредитом, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за кредитним договором б/н від 12 серпня 2013 року з відповідачки на користь банку необхідно стягнути лише заборгованість за кредитом в розмірі 938,47 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів.
Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки процентів у вказаному у розрахунку розмірі, а також нарахування та стягнення пені та штрафів.
Зазначене узгоджується з правовими позиціями, які висловлені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-16цс від 11 березня 2015 року, у справі № 578/132/16, провадження № 61-3836св18 віл 14 лютого 2018 року, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Відповідно до 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Задовольнити частково позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.