Номер провадження: 22-ц/813/550/20
Номер справи місцевого суду: 514/564/19
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 29 липня 2019 року (одноособово суддя Кравченко П.А.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

26.03.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12 066,68 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

26.02.2016 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В заяві про укладення кредитного договору від 26.02.2016 року відповідачка підтвердила свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір. У позові Банк зазначає, що договором та зазначеними правилами передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 19.02.2019 року виникла заборгованість в розмірі 12 066,68 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 233,54 гривень, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2 588 гривень, пені за прострочене зобов`язання - 6 594,35 гривень, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 1 600 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) - 550,79 гривень.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 29.07.2019 року позов Банка задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 233,54 гривень заборгованості за тілом кредиту, а також судові витрати у розмірі 371,71 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився в частині із заочним рішенням суду від 29.07.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Відмовляючи у задоволені частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. Таким чином, - основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту. Проте, суд у своєму рішенні зазначив суму до стягнення за тілом кредиту в розмірі 11 121,54 грн., що є невірним, оскільки судом не враховано прострочену суму заборгованості за тілом. Суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідачку від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Відмовляючи у стягненні заборгованості по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

26.02.2016 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

Станом на 19.02.2019 року Банк нарахував заборгованість за оговором від 26.02.2016 року в розмірі 12 066,68 гривень, яка складається: із заборгованості по тілу кредиту - 233,54 гривень, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2 588,00 гривень, пені за прострочене зобов`язання - 6 594,35 гривень, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 1 600 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, штрафу (процентна складова) - 550,79 гривень (а.с. 3 зворот).

Судом апеляційної інстанції не встановлювались нові обставини і не досліджувались нові докази.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанціїу зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту і неустойки у вигляді пені та штрафів виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (а.с.43-45).

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.

Банк просив стягнути заборгованості за кредитом, яка складається з 2/х складових: 233,54 гривень (тіло кредиту на звітну дату, тобто поточна заборгованість за кредитом) і 2 588 гривень (тіло кредиту прострочене на звітну дату, тобто прострочена заборгованість за кредитом).

Банк стверджував, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості за кредитом, а у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою, при цьому, прострочений кредит, це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Звертаючись із позовом, Банк просив стягнути із позичальника, як кредит (прострочену заборгованість), так і складові його повної вартості: заборгованість за пенею та штрафи.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, як щодо стягнення 2 588,00 гривень «заборгованості за простроченим тілом кредиту», так і щодо стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2016 року відповідачка підписана анкету-заяву, яка не зазначає процентну ставку по кредиту й не містить умови про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 7).

Анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою і позичальник повинна буде відшкодувати тіло кредиту, а також прострочене тіло кредиту.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з лютого 2016 року по лютий 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.5-23).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Заява позичальника від 26.02.2016 року не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування пені та штрафів, крім розрахунку заборгованості за договором, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилась позичальник ОСОБА_1 та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Приймаючи до уваги, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови, анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплатипростроченої заборгованості за кредитом й не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні простроченої заборгованості за кредитом та неустойки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір судових витрат (371,71 гривень) за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки позивач сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 921 гривень (а.с.1), виходячи з мінімальної ставки судового збору.

Разом з тим, апеляційна скарга не містить доводів з приводу визначення розміру судових витрат.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: відмовляючи у стягненні за простроченим кредиту та неустойки, суд зазначив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, однак платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту; встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту; суд безпідставно звільнив відповідачку від відповідальності щодо погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту; рішення суду є нехтуванням принципами платності кредитного договору, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави; відмовляючи у стягненні заборгованості по кредиту суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, - не заслуговують на увагу.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з лютого 2016 року по березень 2019 року.

Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містять належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов Банку.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Анкета-заява позичальника не містить відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою й позичальник повинна буде відшкодувати, як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту.

Відмова судом у задоволенні позову з підстав його недоведеності не є підставою для ствердження, що таким чином начеб то допускається порушення основоположних норм банківського кредитування і створюється загроза фінансовій стабільності банківської системи.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Право Банка на стягнення заборгованості по кредиту захищено судом першої інстанції шляхом стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 233,54 гривень.

Разом з тим, оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідачки простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також пені та штрафів, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції в частині ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим Банк не має права на відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 29 липня 2019 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк "Приватбанк" у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені і штрафів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 20.01.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова