Справа № 749/398/20
Номер провадження 2/749/192/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2020 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Шаповал З.О.

з участю секретаря Михалевич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу №749/398/20 за позовом ОСОБА_1 до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської рада Сновського району Чернігівської області, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

09.06.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, в якому просять визнати за ними право власності по 1/8 частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивують тим, що втрачений правовстановлюючий документ на спірну квартиру, а тому в нотаріальному порядку не можуть оформити спадщину.

Позивачі у судовому засіданні відсутні, в позовній заяві просять справу розглянути без їх участі.

Представник відповідача - Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином. До суду надано клопотання зі змісту якого вбачається, що представник міської ради просить справу розглянути без участі їх представника, проти позову не заперечує.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

ОСОБА_3 був позивачам батьком (а.с.14-16).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 20 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 , відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_3 , до даних правовідносин застосовується Цивільний кодекс 1963 року.

Відповідно до розділу VII (спадкове право) зазначеного Кодексу спадкуванням є перехід майна, прав та обов`язків спадкодавця до інших осіб - спадкоємців, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Законодавчо визначено, що прийняття спадщини в частині не допускається.

Як вбачається з довідки Сновської міської ради від 13.07.2020 року №03-18/3305 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з ним за однією адресою була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивач), а тому вважається такою, що фактичного вступила в управління або володіння спадковим майном свого батька.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 фактичного вступила в управління або володіння спадковим майном свого батька, оскільки станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_3 , їй було 14 років (а.с.80-84).

Позивачі звернулись до державного нотаріуса (а.с.62,63) із заявами про прийняття спадщини після смерті батька внаслідок чого державним нотаріусом була відкрита спадкова справа 101/2012 (а.с.62,63).

Позивач ОСОБА_1 звернулась від свого імені та імені позивача ОСОБА_2 до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що складається з 1/4 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.66).

Державним нотаріусом 29.04.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу та відсутністю державної реєстрації прав власності на спірну квартиру.

Зі спадкової справи та матеріалів справи вбачається, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має.

Надані позивачами та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, що дійсно, як свідчать матеріали справи, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 належало право на 1/4 частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1994 року НОМЕР_2 (а.с.22), яке було втрачено, що підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» (а.с. 52), а тому позивачі позбавлені можливості оформити спадкові права на вказану частину квартири в нотаріальному порядку, та їх право підлягає судовому захисту згідно ст. 6 ЦК УРСР.

Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Тобто, на момент виникнення у померлого прав на спірну частину квартири, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, за умови збереження оригіналу правовстановлюючого документу.

При обставинах, коли у Позивачів відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, визнавши за кожним позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/8 (одну восьму) частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/8 (одну восьму) частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Суддя З.О.Шаповал