Справа № 147/1493/18
Провадження № 2/135/234/19
РІШЕННЯ

іменем України

06.02.2020 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

строни в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижині Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У грудні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 листопада 2016 року між ТОВ ФК "ЦФР" і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за яким позивач зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 120 400 грн у розмірах та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язався своєчасно виконувати умови Кредитного договору, сплачувати проценту ставку за користування кредитом. Строк дії договору узгоджено сторонами по поверненню кредиту 36 місяців.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та передав відповідачеві грошові кошти обумовлені умовами договору, однак відповідач в порушення узятих на себе зобов`язань допустив заборгованість, яка становить 229 122 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 108 772 грн 92 коп.; заборгованості за річними відсотками у розмірі 17 087 грн 65 коп.; заборгованості за щомісячними відсотками у розмірі 75 619 грн 17 коп.; заборгованості за штрафом/пенею у розмірі 27 642 грн 61 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 у поданому відзиві на позовну заяву (а.с.61-63) позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Зміст заперечень відповідача зводиться до того, що 25.11.2016 між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № . На підтвердження вказаного факту позивачем було надано копію заяви № від 25.11.2016, копію Заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» «ЦФР» від 25.11.2016, копію графіку платежів тощо. На заяві № від 25.11.2019 та інших документах, наданих позивачем стоять не її підписи, це підтверджується зокрема і тим, що 25.11.2018 вона у місті Києві не перебувала.

Разом з тим, вважає, що такий документ за своєю юридичною природою не являється кредитним договором, оскільки не містить ycix істотних умов, передбачених для кредитних договорів законом, зокрема до кредитних договорів застосовуються загальні положення законодавства про договір (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). В даному конкретному випадку заява від 25.11.2016, за певних умов, може розцінюватися виключно як намір укласти кредитний договір, оскільки документ є виключно одностороннім і підписаний лише однією стороною. Заява від 25.11.2016 не містить істотних умов щодо терміну, після спливу якого нараховуються штрафні санкції, тобто після спливу 36 місяців чи до того, відсутня формула розрахунку % за користування кредитом та строки їх сплати. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З позицією позивача не погоджується, виходячи з природи підписаної нею заяви від 25.11.2016 та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

З-поміж іншого, до позовної заяви позивачем додано копію наказу ТОВ «ФК «ЦФР» № 14 від 18.06.2013, яким затверджено загальні умови надання кредитів населенню (додаток 1) та редакцію типової форми кредитного договору (додаток 2). Як вбачається з типової форми кредитного договору, жодного подібного документу вона не підписувала, а тому між нею та позивачем не виникали та не могли виникнути кредитні правовідносини і як наслідок боргові зобов`язання.

Також зазначає, що позивач обґрунтовує позов також тим, що станом на 25.11.2016 вона була ознайомлена з загальними умовами надання кредитів населенню, разом з тим до позовної заяви не додано доказів на підтвердження таких доводів позивача. Як вбачається з додатків до позовної заяви, то жодних загальних умов надання кредитів вона не підписувала. У заяві від 25.11.2016 міститься посилання на такі загальні умови на веб-pecypci - www.kreditmarket.ua. Разом з тим, розпорядником інформації на такому веб-сайті є безпосередньо позивач, який має права адміністратора сайту та можливість у будь-який час, в односторонньому порядку, вносити зміни в такі умови надання кредитів населенню. Саме тому довести, що будь-який позичальник ознайомився в момент укладення кредитного договору саме з тими, а не іншими умовами неможливо. Це кореспондується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

У свою чергу подана позивачем копія заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» містить виключно положення про згоду особи на обробку її персональних даних і жодних роз`яснень щодо умов кредитування не містить, а також не являється двосторонньою, тобто не містить підпису кредитора, який засвідчив би власну згоду зі змістом документу.

Подана позивачем копія графіку платежів не містить підпису сторони кредитора та не відповідає формi додатку 2 наказу № 14 від 18.06.2013.

З доданих позивачем копій документів неможливо зрозуміти, які строки сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до заяви на отримання кредиту від 25.11.2016 кредит надано строком на 36 місяців, тобто до 25.11.2019 (п. 2 документу «строк, на який надається кредит»). Виходячи з цього, у кредитора виникає обов`язок стягнення боргу після 25.11.2019, в тому числі і штрафних санкцій у виді штрафу/пені, розрахунок яких позивачем не наведено.

Крім того, позивачем надано видрук розрахунку заборгованості із сайту позивача та довідку по заборгованості ОСОБА_1 , які належним доказом бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 (провадження № 6-16цс15).

Оскільки належних та допустимих доказів позивачем не надано взагалі, то в задоволені позову має бути відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження обставин заявлених в позові (бездоказовості позову).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.05.2019 (а.с.44-45) було постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, за правилами ч. 1 ст. 634 ЦК України, судом встановлено, що відповідач уклав із ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір, підписавши 25.11.2016 заяву № на отримання кредиту, в якій зазначено, що дана заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять між ним та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Судом прийнято до уваги, що положення ст. 204 ЦК України встановлюють презумпцію правомірності правочину.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № становить 229 122 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 108 772 грн 92 коп.; заборгованості за річними відсотками у розмірі 17 087 грн 65 коп.; заборгованості за щомісячними відсотками у розмірі 75 619 грн 17 коп.; заборгованості за штрафом/пенею у розмірі 27 642 грн 61 коп. (а.с.14).

Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумі 120 400 гривень. Визначення даної суми в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Враховуючи зазначене вище, належними і допустимими доказами банківських операцій між кредитодавцем і відповідачем є первинні та зведені облікові документи (меморіальні ордери, платіжні доручення, виписки з особових рахунків тощо).

Загальними умовами ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» з надання фізичним особам кредитів, затверджених наказом № 14 від 18.06.2013 (а.с. 15а-18), які регулюють відносини між товариством та клієнтом щодо отримання кредитів, встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок, який визначається в окремій заяві позичальника. У разі надання кредиту днем надання кредиту вважається день перерахування коштів у сумі та за реквізитами, що обумовлені сторонами. Сума кредиту, який надається позичальнику, зазначається у заяві на отримання кредиту, позичальник вважається повідомленим про надання кредиту та таким, що отримав відповідний кредит, самим переказом суми кредиту на зазначений ним банківський рахунок. За надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти, ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення, яка нараховується кожен день прострочення від суми прострочення та сплачується у порядку черговості погашення вимог, передбачених цими умовами (а.с.15а-18).

На підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів не надано жодного належного і допустимого доказу.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 25.11.2016, а також довідка № 2822304 - SG від 06.12.2018 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена первинними документами. Надані позивачем розрахунок та довідка не є первинним документом, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Викладене вище узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом кредитного договору № від 15.11.2016 відповідачем, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи викладене вище, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Договір № від 25.11.2016 є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід`ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб`єктивні права і конкретні юридичні обов`язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб`єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором № від 25.11.2016 заборгованості в сумі 229 122 грн 35 коп., оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи викладене вище.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 436 грн 84 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 26.02.2019 (а.с. 1).

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 15, 16, 512, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 536, 546, 549, 550, 551, 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 627, 629, ч. 1 ст. 1046, ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 229, 258, 259, 263-265, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 25.11.2016 в сумі 229 122 грн 35 коп. - відмовити.

Судовий збір в сумі 3 436 грн 84 коп. залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень".

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", юридична адреса 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, поверх 9, офіс 4, , п/р № НОМЕР_1 в ПАТ «ТАСкомбанк», МФО 339500.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання, АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 10.02.2020.

Суддя